US PEGlOR

„Norint paaiškinti vandens stiklinę, teks į dalis išardyti visą pasaulį."

Petras Pečiūra

PROLOGAS. CIRCULUM VITA E

1988 metais Gabrielius P., vėliau pravardžiuojamas Angelu, Vilniuje šiaip ne taip baigė S. Nėries vidurinę mokyklą. Šiaip ne taip išlaikęs egzaminus įstojo j universitetą. Jam buvo septyniolika metų.

1989 metų pavasarį tik prasidėjus antrajam studijų semestrui Fizikos fakultete, jis nustojo vaikščioti į paskaitas ir pabėgo iš namų. Vasario keturioliktąją jam sukako aštuoniolika ir kitą dieną po gimtadienio pašto dėžutėje jis rado šaukimą į sovietinę armiją. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdis jau aiškiai suko Nepriklausomybės link, tad vaikinas, prisiskaitęs „Sąjūdžio žinių", tvirtai buvo nutaręs j rusų armiją neiti. Taip jis tapo nelegalu. Karinis komisariatas įkyriai periodiškai siuntinėjo šaukimus, be to, dažniausiai vėlų vakarą ar ankstyvą rytą pas Angelo tėvus į namus atvažiuodavo karinio komisariato darbuotojai. Taip jie tikėjosi sučiupti bėglį. TSRS Konstitucijoje buvo parašyta: „Tarnavimas tarybinėje armijoje yra garbinga kiekvieno TSRS piliečio pareiga". Tebegaliojo ir įstatymas, kuriuo už karo tarnybos vengimą buvo numatyta kažkiek metų kalėjimo. Bet tuo metu daugelis Lietuvos jaunuolių slapstėsi ir Angelo atvejis nebuvo išskirtinis. Tada jau vangiai sukantis komunistų partijos valstybinės mašinos smag-račiams, niekas nebekėlė baudžiamųjų bylų, o karinių komisariatų darbuotojai tik bejėgiškai bandė gaudyti jaunuolius.

Angelas nakvodavo bičiulių namuose arba pažįstamų muzikantų studijoje Vidaus reikalų ministerijos Kultūros ir sporto rūmuose. Keista, bet ten jam buvo saugiausia. Neturėdamas ką veikti, jis dienų dienas trynėsi muzikos instrumentų ir aparatūros prigrioztame kambaryje, brazdindavo gitara ir subūręs muzikantus sukūrė vieną garsiausių Lietuvoje alternatyvaus roko grupių.

Scenoje Angelas buvo nepėsčias - jo koncertuose visada būdavo mergaičių, kurias tempdamas už šunų pavadėlių pasirodydavo scenoje. Jaunieji to meto muzikos kritikai teigė, kad Angelui nedavė ramybės amerikiečių dainininko Igio Popo šlovė, kuris dvidešimto amžiaus aštuntajame dešimtmetyje išgarsėjo scenoje pjaustydamasis pilvą skutimosi peiliuku. O Angelas po marškinėliais prisiklijuodavo celofaninių kapsulių su raudonu rašalu ir baigdamas koncertą subadydavo jas dideliu virtuviniu peiliu. Publika naiviai tikėjo, kad kraujas tikras.

Tačiau kartą po pankroko muzikos festivalio „Durnių laivas" viena mergina nusitempė Angelą į lovą. Tamsoje laižydama jam pilvą, piktinosi, kad nejaučia jokių žaizdų ir kraujo skonio. Beje, ji vėliau nusisuko nuo pankų ir tapo gote.

-    Prakeikta vampyre! - prisimindamas savo paaugliškai įžūlų debiutą roko muzikos scenoje ir vėliau duodamas interviu žurnalistams pasakodavo Angelas.

1989    metų vasarą su savo didžiakrūte šešiolikmete mokyklos nelankančia mergiote jis atėjo į Vingio parke vykstantį Sąjūdžio mitingą išgerti alaus. Pinigų jie abu turėjo nedaug. Išgėrę po vieną butelį, prieš daugiatūkstantinę minią parke aidint Vytautų - Petkevičiaus ir Landsbergio - balsams, nulindo į tankmę ir, nugriuvę į šlamantį krūmą, kikendami dulkinosi.

-    Orgazmas reikalingas tam, kad žmonės mirtinai neužsi-kruštų, - maudamasis žemėtas kelnes, rimtu veidu merginai aiškino Angelas.

1990    metų kovo 11 dieną Lietuva paskelbė Nepriklausomybę, tačiau Angelas vis dar bijojo grįžti namo.

-    Byra drakonui dantys, - Vilniaus senamiestyje sutikęs sūnų ir dairydamasis į šalis tyliai murmėdavo Angelo tėvas, filosofijos mokslų daktaras, tuo metu dėstantis istoriją Pedagoginiame institute.

Tėvas, kaip ir dauguma inteligentų, buvo dviveidis: viena kalbėjo viešai, antra - savo sūnui, o vakarus leisdavo prie radijo imtuvo, klausydamasis „Amerikos balso". Tarybų Sąjungai nepatinkančių radijo stočių dažnių slopintuvai veikė, bet veikė blogai, kaip ir visa socialistinė ekonomika. Pavyzdžiui, kai 1990 metų vasarą Maskva, Lietuvai paskelbus Nepriklausomybę, vykdė ekonominę blokadą, Angelo tėvas pastebėjo, kad dėl lietuviškos žemės ūkio produkcijos gausos, nes ji nebeiškeliaudavo į Rusiją, parduotuvėse atsirado daugiau pigios mėsos. Tėvas nupirkdavo kelis kilogramus kiaulienos, jautienos ar milžinišką kalakutą ir orkaitėje iškepęs nunešdavo besislapstančiam sūnui.

-    Lietuva yra imperijos kiaulidės, - sakydavo jis. - Mes jiems duodame maisto, bet jie dabar taip sukvailėjo, kad neduoda mums benzino to maisto jiems nuvežti.

1991 metais sausio tryliktąją Angelas atsidūrė prie televizijos bokšto. Kai ištiktas šoko Gabrielius bandė užsiropšti ant žmones vikšrais traiškančio tanko, tarybinės armijos kareivis trenkė jam per galvą automato buože ir vaikinas neteko sąmonės. Jis pamatė ilgą baltą vamzdį, besidriekiantį į kosmoso gelmes, ir jį lydinčius angelus. Tačiau netrukus Gabrielius atsipeikėjo ligoninėje. Vėliau, kai draugams vis smulkiai pasakodavo „kaip iš tikrųjų atrodo angelai", bičiuliai jį pakrikštijo Angelu.

1991 metų vasarą po pučo Maskvoje į valdžią atėjo Borisas Jelcinas. Rudenį Jungtinės Tautos Lietuvą pripažino nepriklausoma valstybe ir Angelui nebereikėjo slapstytis. Jam atsibodo ir pankiškas valkiojimasis. Bičiuliai jį pakvietė dirbti diskžokėjumi į pirmąją nepriklausomą radijo stotį Vilniuje.

Tėvai Antakalnio rajone nupirko jam dviejų kambarių butą. Likimo ironija - butą pigiai ir skubiai pardavė į Rusiją grįžtantis karininkas.

-    Gaila, kad ne tas pats, kuris bandė mane sučiupti ir rekrutuoti į tarybinę kariuomenę, - pasirašydamas buto nuosavybės dokumentus krizeno Angelas.

Angelo tėvas sūnų griežtai įkalbinėjo baigti universitetą, ir vaikinas prisivertė grįžti į mokslus. Studijuodamas jis dirbo komerciniame radijuje, o gavęs diplomą, kai atsirado daugiau laisvo laiko, perėjo dirbti į besikuriančią komercinę televiziją ir dar įkūrė popmuzikos grupę.

Pradėjęs dirbti komercinę muziką transliuojančioje radijo stotyje, roką Gabrielius greitai pamiršo, suprato, kad roko muzika geriausiu atveju gali būti jokio pelno neduodantis laisvalaikio pomėgis. Jis net nebenorėjo, kad jį, kaip visi buvo pratę, vadintų Angelu.

-    Mano vardas Gabrielius! - siusdamas, kad niekam neapsiverčia liežuvis jį vadinti tikruoju vardu, pabrėždavo jis.

Jis buvo keikiamas „undergroundo" subkultūros veikėjų ir tos pačios kartos žurnalistų, kuriems jo pankiška grupė „Duženos" ir „subadytas" pilvas kažkada darė įspūdį. Vietoj gitaromis skleidžiamo triukšmo jis publikai pasiūlė saldžią romantišką popmuziką ir beprasmius, tačiau jausmingus tekstus bei keturias pusnuoges šokėjas, kurios scenoje kraipyda-vosi aplink jį ir ritmingai kratydavo dideles krūtis. Tiesa, dėl to Angelui buvo šiek tiek gėda, tad stengdamasis neišsiduoti jis į sceną visada išeidavo su tamsiais akiniais nuo saulės.

1993 metais jis draugavo, tai yra sėdėjo plotuose ir kilnojo stikliuką, su „Vakarinėmis personomis", „Exiem" ir kitais to paties laiko popscenos veikėjais. Angelas bičiulius žavėdavo gebėjimu kino kamera kurti filmukus. Šį pomėgį jis pavertė rafinuota laisvalaikio leidimo forma. Pasikvietęs į namus svečių, surengdavo vakarėlį. Merginas, pavaišintas degtinės, šampano ir apelsininio likerio kokteiliu, švelniai įkalbėdavo išsirengti ir filmuodavo jas nuogas, paprašydavo sinchroniškai pasivolioti ant kilimo. O filmuotą medžiagą vėliau panaudodavo savo popdainų vaizdo iliustracijoms, kurias sumontuodavo su televizijoje dirbančiais bičiuliais. Jų darbus mielai rodydavo muzikinės laidos, nes filmuodamas nuogus kūnus Angelas stengdavosi neperžengti erotikos ribų. Labiausiai išgarsėjo jo filmukas, kuriame kartais pasirodo vidutinis planas su dviem nuogomis šlaunis kraipančiomis merginomis, moteriškuosius trikampius dengiančiomis kukliomis ryškiai mėlynų žibučių puokštėmis.

Vieną iš nufilmuotų merginų Angelas matė vienintelį kartą gyvenime - filmavimo vakarą. Jo bičiulis Paganinis, tuometinis grupės „Exiem" vadybininkas, vėliau už finansų aferas karjerą tęsęs kalėjime, vieną pavasario vakarą išgėręs degtinės butelaitį nuvažiavo pasižmonėti į Vilniaus centrą, Savivaldybės aikštę, tada dar vadinamą „čierne" ar „čiernium". Mat tarybinės okupacijos laikais toje aikštėje stovėjo paminklas Antrojo pasaulinio karo rusų karvedžiui Cemiachovskiui. Vėliau tas „špižinis" paminklas, matyt, buvo supjaustytas arba geriausiu atveju pateko į Grūto parką.

Pasišlaistęs po aikštę, Paganinis ant vieno suoliuko pamatė ilgakoję blondinę. Prisėdo ir prisistatė esąs kino režisierius. Kiek pašnekinęs, pakvietė merginą į svečius.

Namuose pas Angelą po trumpo smegenų ir gerklės plovimo keliais stikliukais degtinės viešnia kartu su didžiakrūte jo popgrupės šokėja klusniai apsinuogino. Papuošė Veneros trikampiuką žibučių puokšte ir suvaidino filmuke. Laimingas sutapimas: mergina mokykloje buvo lankiusi dramos būrelį, tad puikiai suprato, kad režisieriaus nurodymus reikia vykdyti be ginčų.

- Menas reikalauja aukų, - įkalbinėdamas merginą nusirengti, aiškino Paganinis.

u

Tačiau apsimetėlis režisierius paskui pusę nakties keikėsi, nes blondinė iš dramos būrelio po filmavimo apsirengė ir jam nedavusi išvažiavo namo.

1995 metų rudenį Gabrielius vienoje Senamiesčio kavinukių susipažino su ilgakase juodaplauke gražuole, Dailės akademijos pirmakurse Ievute. Ją įsimylėjo iš pirmo žvilgsnio. Po mėnesio draugystės pasiūlė gyventi kartu ir jie tapo neišskiriama pora.

-    Jaučiuosi kaip pasakoje, - pasitikdama su gėlėmis iš darbo grįžtantį Angelą, šypsodavosi Ievutė.

Merginos tėvai kukliai gyveno Klaipėdoje ir nedaug kuo padėdavo studijuojančiai dukteriai. Tad Angelas, gavęs atlyginimą, kas mėnesį keturis šimtus litų įteikdavo savo meilei,

-    Ką aš su jais veiksiu? - rausdavo Ievutė.

-    Maža ką, - atšaudavo vaikinas. Jis manė, kad, norint laimingai gyventi su moterimi, tai geriausias ir svarbiausias vyro bruožas.

1997 metais pavasarį pas Angelą ir Ievutę į svečius atvyko jo bičiulis, įvairiausių radijo ir televizijos laidų vedėjas, humoristas Robertas Bagdonas.

-    Greitąją kvietėt?! - griausmingai sušuko aukštas tvirtas kiek praplikęs svečias didele ilga nosimi, rankoje iškėlęs konjako butelį, kai Ievutė atidarė duris.

Angelas su Bagdonu kartu baigė vidurinę mokyklą, kartu diskžokėjais pradėjo dirbti radijo stotyse. Kartu pradėjo dirbti televizijoje, bet vėliau perėjo į skirtingas prodiuserių firmas.

1997 metais Bagdonas vedė populiariausią Lietuvoje publicistinę laidą ir tapo ekrano superžvaigžde. Drąsus, kategoriškas, iš veido bruožų kiek primenantis linksmą velniūkštį ir turintis gerą humoro jausmą vyras buvo tiesiog nešiojamas ant rankų. Už tai jam teko sumokėti tam tikra įžymybėms būdinga depresija. Jis stengdavosi kuo mažiau rodytis viešosiose vietose, nes visur jį atpažindavo, garbindavo, sveikindavo ir kalbindavo. Tai Bagdoną labai erzino, nes žeidė jo teisę j privatų gyvenimą. Todėl Robertas mėgdavo prisikalbinti kokią nors simpatišką merginą iš televizijos, prisipirkti alkoholinių gėrimų ir, kol jo namas Nemenčinės plento soduose dar buvo tik statomas, atvažiuoti pas Angelą į svečius.

Vėliau Ievutė aliejiniais dažais nutapė Bagdono ir Angelo draugystės laikus menantį paveikslą. Ant paprastos Angelo svetainėje stovinčios sofos, kur dažniausiai miegodavo Bagdonas, susigrūdusios sėdi keturios merginos. Blondinė maunasi kelnes ir pasisukusi šonu bando apžiūrėti savo tatuiruotę ant užpakalio. Juodaplaukė šukuojasi plaukus ir iškrapš-čiusi juos iš plaukų šepečio krato ant pagalvėlės. Garbanota brunetė vylingai vynioja ant piršto savo kelnaites, o liūdna šatenė krapšto nosį. Paveikslo žiūrovai lengvai atpažindavo ekrano žvaigždutes iš lietuviškų televizijos kanalų.

- Aš išreiškiau protestą prieš Bagdono atsivedamas merginas, kurios teršė Angelo - Gabrieliaus P. butą. Juk man tekdavo paklodes grūsti į skalbimo mašiną! - savo tapybos darbų parodoje vėliau dailės kritikams aiškino Ievutė.

Taigi minėtą 1997 metų ankstyvo pavasario vakarą garbingiausias namų svečias Robertas Bagdonas neatsivedė merginos, bet, be konjako butelio, atsinešė dvi mėlynas tabletes. Tai buvo ekstazi. Si rūšis vadinosi „Viagra". Angelas, nieko nesakęs Ievutei, su bičiuliu paragavo narkotikų. Netrukus jie abu šiltai spaudė penkis ir vis puldavo Ievutei po kojų. Pakėlę džinsus ir šiek tiek atsmaukę kojinaites bučiavo jai čiumas. Mergina šypsojosi, nes manė, kad pasigėrę draugai smagiai kvailioja.

Tų pačių metų rudenį Angelas jau kartu su Ievute rijo ekstazi, uostė amfetaminą ir rengdavo pašėlusius vakarėlius -lošė kortomis iš nusirengimo. Tai nereiškia, kad jie tapo narkomanais. Tuo metu viena ekstazi tabletė kainavo nepigiai -keturiasdešimt litų. Orgijos vykdavo ne dažniau kaip kartą per mėnesį ir tik savaitgaliais. Tačiau, pavyzdžiui, per 1997 metų Kalėdas Angelas, Ievutė, Bagdonas ir jo nepilnametė mergina per dvi paras prarijo dvylika ekstazi tablečių. Tiesa, Angelas vėliau dar kelias savaites vis čiupinėdavo savo maudžiančias kepenis.

Apskritai Angelas skeptiškai žiūrėjo į narkotikus. Dar būdamas paauglys, kai su tėvais gyveno Pilies gatvėje, jis Vilniaus senamiestyje nuolat matydavo ilgaplaukius hipius, kurie kavinukėse apduję nuo opiatų gurkšnodavo karštą arbatą. Kinkuojamos galvos, pakvaišę žvilgsniai, nuolatinis viso kūno kasymasis Gabrieliui paliko slogų įspūdį. Tačiau 1997 metais Lietuvoje vartoti šokių muzikos esmę- sintetinius narkotikus buvo madingas auksinio lietuvių jaunimo bruožas.

-    Ekstazi juk užsienyje duoda depresijos apimtoms nėščioms moterims, - kartą Ievutei kvailai vebleno viena Bagdono meilužė.

1998 metais, keletą metų merdėjusi, galutinai žlugo Angelo popmuzikanto karjera. Kažkada turėjęs tikrą roko grupę, dabar jis daug metų įžūliausiai, beje, kaip ir visos kitos Lietuvos popžvaigždės, eidavo į sceną vien su fonograma. Jis net savo dainų žodžių nebemokėjo, tyliai žiopčiodavo pagal skambančią muziką, ir viskas. Kaip dainininkas po truputį tapo niekam neįdomus. Be to, jį pribaigė vienas skandalas -Klaipėdos žurnalistai susekė ir paskelbė, kad Angelas bent keliuose Lietuvos miestuose turi vis kitą grupės sudėtį. Panašiai ir buvo. Klaipėdoje turėjo merginą šokėją, kuri vaidindavo grupės vokalistę, kai jis koncertuodavo pajūryje. Vilniuje buvo tikroji grupės sudėtis, o kompaniją merginų, vaidinančių muzikantes, Angelas turėjo Kaune. Slapčia Angelas svajojo surengti savo antrininkų konkursą ir tuo pačiu metu koncertuoti keliuose miestuose.

-    Po velnių, - keikėsi Angelas, - Klaipėdos žurnalistai nepastebi klaipėdiečių muzikos prodiuserių dvynių broliukų, kurių grupė XL pasidalijusi į dvi sudėtis vienu metu koncertuoja Kaune ir Marijampolėje ir leidžia tą pačią fonogramą.

Spauda pagarsino jo nedidelę suktybę, daugiau koncertuoti jo niekas nebekvietė, tačiau tai jam netrukdė toliau sėkmingai dirbti televizijoje.

Ievutė nujausdavo, ką jis veikdavo gastrolėse po koncertų, tačiau tyliai kentėjo. Angelas savo ruožtu vis paranojiškai įtarinėjo, kad, sakydama „išvažiuoju į kaimą", Ievutė susitikinėdavo su savo paauglystės laikų meile.

-    Tik pirmus gyvenimo su Ievute metus aš buvau beprotiškai įsimylėjęs ir laimingas. Matydamas apvalų Ievutės veidą, visą laiką šypsojausi. Tačiau antraisiais kažkodėl šypso-davausi vis rečiau ir rečiau, - vėliau prisimindavo Angelas. -Negi tikra meilė trunka tik vienerius metus? - guosdamasis draugams, stebėjosi jis.

1999 metais Ievutė baigė Dailės akademijoje rūbų modeliavimą. Parėjusi namo su diplomu, ji išsitraukė brendžio butelį. Ievutė atrodė labai išsiblaškiusi, jos mintys kažkur skrajojo. Kai butelis buvo jau tuščias, Angelas ėmė Ievutei kaip koks priekvaiša burbėti, kad ji mažai jam rodanti dėmesio ir pagarbos, kad tik žvalgosi į kitus vyrus. Ji atsikėlė nuo fotelio, paėmė nuo palangės vazoną su jazminine gar-denija ir smogė sugyventiniui į galvą. Į šalis pažiro molio šukės, pakvipo dirvožemiu. It žaibo trenktas Angelas nukrito ant grindų ir susiėmė už galvos. Jam atrodė, kad iš akių lekia žiežirbos.

-    Kvaily! - suriko Ievutė. Ji pasilenkė ir spjovė jam į veidą.

-    O aš maitinau tave visus ketverius metus, - sugriežė dantimis Angelas.

Jis susikaupė ir pašokęs pargriovė merginą ant sofos. Iš įsiūčio ir nuoskaudos kumščiais daužė jai nugarą ir kepenis. Lygiai taip pat kaip paskutiniaisiais tarybų valdžios metais Lietuvoje už pankišką išvaizdą jį daužė milicininkai.

Kitą rytą Ievutė susidėjo daiktus ir išėjo iš namų. Apsigyveno pas kurso draugą ir kartu su juo įkūrė mados namus. Jai gerai sekėsi, žaibiškai tapo žinoma ir madinga di-zainere. Angelas labai siuto, kad be Ievutės veidelio neapsieidavo nė vienas spalvotas žurnalas. Po pusmečio Angelas ją susigrąžino.

-    Kas pasikeis? - rėkė Ievutė. - Aš noriu ištekėti ir gimdyti vaikus.

-    Galime susituokti ir daryti vaiką, - po ilgo pasipriešinimo palūžo Angelas. Mat anksčiau jis sakydavo, kad niekada nesituoks ir neturės vaikų, nes jų labai nekenčia.

-    Bet aš ne-be-no-riu! - rėkė Ievutė.

Tačiau namo ji sugrįžo. Angelas įtarė, kad tas verslo partneris dizaineris buvo biseksualus, dulkino ne tik Ievutę, bet ir berniukus, todėl nauji santykiai jai ir nenusisekė.

Vis dėlto jie nutarė, kad dabar viską pradės iš naujo. Angelas prisipirko knygų apie vyrų ir moterų santykius ir suprato, kaip kiauliškai ir žvėriškai anksčiau elgėsi su Ievute, ką jau kalbėti apie kitas merginas. Jis ėmė mokytis atverti širdį, mėginti suprasti moters poreikius ir vyrus gąsdinantį jausmų pasaulį. Tačiau vienas kitam jie vis tiek buvo šaltoki. Ievutė buvo panirusi į drabužių kolekcijų kūrimą, o Angelas -į darbą televizijoje.

Kartais Angelas mąstydavo, kad bohemiškas gyvenimas ir narkotikų vartojimas taip pat turėjo didelę įtaką jo ir Ievutės santykių atšalimui. O 2000 metais, atrodė, staiga ir netikėtai nuo heroino perdozavimo mirė jų geras bičiulis Kristupas, vienas populiariausių radijo didžėjų. Netrukus dėl tos pačios priežasties mirė tik dvidešimt devynerių sulaukęs kompozitorius ir muzikos prodiuseris Darius Kaniušonis, aranžavęs daugybę Angelo dainų. Jie buvo pirmosios sintetinių narkotikų, pirmosios šokių muzikos kultūros aukos. Šie laiko ženklai sukėlė Angelui pasišlykštėjimą naiviu naujos kartos požiūriu į didžėjų subkultūrą. Jis tvirtai apsisprendė vengti kompanijų, kurios rijo ratus.

2001 metų vasario keturioliktą dieną Ievutė paklausė Angelo:

-    Gabrieliau, tikrai neisi su manimi švęsti Valentino dienos?

-    Ne, - atšovė jis. - Jeigu aš nešvenčiu net savo gimtadienio, tai kodėl turėčiau švęsti Valentiną? Juk tai prekybininkų išgalvotas, moteris eksploatuojantis triukas.

Ievutė sužaibavo akimis.

-    Bet tai yra ir tavo gimtadienis.

-    Aš nešvenčiu gimtadienių, - atkirto Angelas.

-    Aš rasiu su kuo švęsti, - piktai pareiškė Ievutė.

Ji susidėjo daiktus ir antrą kartą išėjo iš namų. Angelas supyko, įsiuto, paskui nusiminė, bet nutarė, kad jam nusispjaut. Tuo metu kūrė jam svarbų televizijos projektą, dirbdavo be poilsio dienų po dvylika valandų, dažnai darbe vidury dienos užmigdavo fotelyje. Išleidęs į eterį naują laidą, jis pasijuto esąs labai vienišas ir laisvu laiku pradėjo gerti. Gėrė per Velykas, gėrė per Jonines, o vasaros viduryje gerdamas poilsiavietėje už Trakų susipažino su fiziškai tvirta, bet dvasiškai trapia mergina. Jie ėmė kartu gyventi kartais jos, kartais Angelo bute. Kūrė ateities planus. Tačiau 2001 metų rudenį pas Angelą verkdama atėjo Ievutė ir tarė:

-    Aš myliu tave. Noriu su tavimi gyventi ir turėti vaiką.

Sena meilė nerūdija. Visi užmiršti jausmai sukilo kaip koks

uraganas. Angelas irgi apsiverkė, apkabino ją ir prikandęs lūpą tarė:

-    Bet kaip pasakyti merginai, kuri dabar išvažiavusi į kaimą ir grįš šiandien vakare?

-    Parašyk išsamią žinutę. Ji - moteris, turėtų suprasti, -nuoširdžiai paaiškino Ievutė.

Vėliau Angelas mąstė, kad šiuose žodžiuose skambėjo ne nuoširdumas, o didžiausia klasta, gyvatės nuodai konkurentei. Bet jo širdis buvo suskilusi. Jis nebesuprato, ką iš tiesų myli. Jausmai Ievutei nugalėjo.

Tačiau kai jie vėl ėmė gyventi kartu, Angelas laimingesnis netapo. „Gal tai koks nors nesveikas įprotis? Savininkiškumo jausmas?" - mąstė jis apie santykius su Ievute.

2002 metų pavasarį, kovo ir balandžio mėnesį, Ievutė elgėsi labai keistai: savaitę pabuvusi namie, kitą išrūkdavo į Klaipėdą pas tėvus. Viskas jai buvo blogai ir tai buvo panašu į nesibaigiančią isteriją. Gegužės pradžioje ji dešimt dienų kas vakarą verkė, kol pagaliau dėl to įsiutusiam Angelui paaiškino, kas vyksta:

-    Tu užtaisei man vaiką.

Angelas suakmenėjusiu veidu tylėjo, nes jautė, kad tai dar ne viskas.

-    Pas ginekologę išaiškėjo, kad jis užkrėstas baisia infekcija ir gimdyti negalima. Vaikas mirs arba bus nesveikas. Aš pasidariau abortą.

Angelo galva ėmė siaubingai ūžti, jis pajuto, kad nebegali įkvėpti oro. Akyse pasidarė tamsu. „Kokia infekcija? Iš kur?" -aidėjo jo galvoje. Ir jis, beviltiškai gelbėdamas savo kaistančią psichiką, nusprendė nepatikėti nė vienu Ievutės žodžiu. Nutarė manyti, kad Ievutė pamišo, kliedi, svaičioja... Nubėgo į tualetą ir apsivėmė.

Kitą dieną atsikėlė neįtikėtinai žvalus, perdėtai energingas. Išeidamas iš namų pažvelgė į miegančią Ievutę, sėdo į automobilį ir važiuodamas per automobilių sangrūdas bandė apmąstyti savo gyvenimą. Supratęs, kad nieko nesugalvos, nutarė viską pamiršti.

-    Aš kupinas jėgų. Man tik trisdešimt vieneri... Lyg ir... Tuoj prasidės vasara, viskas prieš akis... - mechaniškai kartojo jis sau.

TELEVIZIJOS PROLETARŲ GYVENIMAS

Dar prisimenu tas dienas,

Kai buvom laimingi mes Drauge.

Tu lyg vasara išnykai.

Kodėl visa tai trumpai?

Tu vėl tyli,

Aš šaukiu sieloj,

Kurgi tu miela,

Ieškau aš tavęs.

Kur tavo auksiniai plaukai,

Dingo vaikystės sapnai,

Sapnai.

Tu viltį man sudaužei,

Nes tu žinai gerai,

Kad lauksiu aš.

PRIEDAINIS:

Tu palauk palauk sustok,

Pasakyk nors vieną žodį,

Eidama ranka pamok,

O lietus tau kelią rodys.

„Liūdna daina". Muzika ir žodžiai A. Ivanausko. Atlieka grupė „Rondo"

KAIP SAKOMA, MIRTINAS IŠAUŠO RYTAS

Angelas pabudo nuo kažkokio košmariško garso. Pažiūrėjo į laikrodį. Penkta valanda ryto. Sekmadienis. Buvo jau nemaloniai šviesu, nes vasara. Tada išlipo iš lovos, paperdė ir, pasitrynęs užmiegotas akis, pagaliau suprato, kad kažkas nepaliaujamai įkyriai baladoja į jo buto duris. Neskambina, bet agresyviai daužo. Nuo rašomojo stalo prie lovos Angelas mechaniškai pagriebė mobilųjį ir užkišo už kelnaičių gumytės nugaroje.

-    Visada atsiliepti į skambučius, - savo viršininko, televizijos prodiuserio Arčibaldo Mucikevičiaus, į galvą įkaltas tiesas mieguistu roboto balsu pakartojo jis. Tą pačią sekundę telefonas netikėtai suskambo ir, kai Angelas atlaužęs ranką siekė jį paimti, vibruojantis aparatas įkrito į kelnaites.

Įkišęs ranką į kelnaites ir šiaip ne taip sugraibęs jau ties kiaušais įsmukusį telefoną, padėjo jį atgal ant stalo. Trumpas telefono signalas, matyt, buvo tik nežinia kieno ir kam skirtas trumpas „majakas".

Rašomojo stalo stalčiuje susirado raktų ryšulėlį.

-    Miegok, - netvirtai sušnibždėjo Ievutei, kuri iškišusi galvą iš po antklodės baugščiai žvelgė į duris.

Angelui prieš merginą pasidarė gėda dėl ką tik paleistų bezdalų ir įkritusio telefono, tad sumosavo rankomis lyg nuo savo užpakalio baidytų pasiutusią širšę. Tada dirbtinai pasirąžė ir atsargiai ant pirštų galiukų žengęs kelis žingsnius į tamsų kambarėlį šalia atsirakino mažą metalinį seifą. Išsitraukė pistoletą/įdėjo apkabą ir nuleido saugiklį. Tada tyliai atbulas išėjo, atidarė miegamojo duris ir atsargiai išsliūkino į koridorių. Palinkęs žengė žingsnį ir pajuto, kaip kažkas nemaloniai nutvilkė padus. Apimtas panikos, pritūpęs susiper-dė dar kartą. Kojoms buvo labai šalta. Angelas suprato, kad tupi vandens baloje. Ne baloje, o šaltinėlyje, lėtai, bet nenumaldomai tekančiame iš virtuvės. Nušlepsėjęs į virtuvę pamatė, kad pilna vandens, švirkščiančio iš trukusio vamzdžio. „Užpyliau kaimyną", - spausdamas rankoje ginklą, pamanė jis. „Na, „svolačiau", aš tau parodysiu, kaip žadint žmones", -įsiuto jis. Iškėlęs pistoletą pripuolė prie durų ir jas atrakinęs staigiai atidarė.

Laiptinėje stovėjo motina. Paklaikusiu žvilgsniu ji žvelgė į sūnų. Netekęs žado, Angelas pistoletu pasikasė pakaušį, tada paslėpė jį už nugaros. Nuleidęs akis į vis didėjančią balą, pareiškė:

-    Vilniuje - tvanas.

-    Šiąnakt mirė močiutė, - sudejavo mama. - Baisu vienai būti namie.

Angelas įleido ją į butą ir pasiėmė cigaretę.

-    Labai daug rūkai, tau reikėtų vesti, - nerišliai sumurmėjo motina.

Virtuvėje susėmęs vandenį, Angelas apsirengė. Kartu su motina jie nuėjo į netoliese prie miškelio esantį garažą, kur Angelas laikė savo „britvą".

-    Kodėl ne mašina važiuosim? - pasipiktino motina.

-    „Audi" servise, remontuojama.

-    Vėl sudaužei?

-    Ne, - beveik nesumelavo sūnus. Iš tiesų į keturračio bičiulio priekį prieš keletą savaičių bumptelėjo kažkokia neseniai teises gavusi ir tėvo automobiliu lekiojanti mergina. Angelas nesijaudino - vasara ir taip per trumpas sezonas palakstyti su „britva".

Uždėjęs motinai raudoną šalmą, užvedė motociklą ir iš Antakalnio jie nuskuto į jos namus Šeškinėje. Mama nuo pat įsigijimo, jau treji metai, nekentė tokios transporto priemonės ir buvo įsitikinusi, kad lekiodamas su „britva" sūnus greitai gaus galą.

- Niekada nesėsčiau ant tokios mašinos! - rėkdavo ji.

Dabar iš sielvarto ji tiesiog nesusigaudė, kokiu būdu rankomis stipriai įsikibusi į sėdynę važiuoja ten, kur purptelėjusi lyg pabaidytas baltas balandis kūną paliko siela.

Prigludusio prie bolido korpuso Angelo galvoje šmėžavo prisiminimai, kaip prieš metus stovyklaudamas prie ežero šlapioje pievoje „britvą" pastatė piestu. Tada nesuvaldė motociklo ir pametė dvi už jo nugaros sėdėjusias girtutėles merginas, kurios viena ant kitos skaudžiai šlumštelėjo į krūmus. Nuo tada Angelas daugiau niekada nebebandė sportinių triukų. Aišku, „britva" jam buvo lyg ir filosofija, žmogaus fizines galimybes pranokstantis sportas, gyvenimo būdas ir kvapą gniaužianti transporto priemonė. Jis prisiminė, kaip su bičiuliais naktimis ant savo bolidų švilpdavo tuščiomis magistralėmis iš Vilniaus į Palangą. Nuo Vilniaus iki Klaipėdos jo asmeninis rekordas buvo šimtas vienuolika minučių. O vienas pažįstamas, rimtas sportininkas, tam sugaišdavo tik devyniasdešimt minučių. „Britvininkai" - adrenalino fanatikai. Juk važiuodami ant vieno rato kiekvienu nugaros kvadratiniu centimetru jaučia netoliese esantį asfaltą.

Apskritai „britva", nors irgi turi tik du ratus, yra ne motociklas. Jei paauglystėje kaime važinėjai su „Ižu", tai nereiškia, kad mokėsi valdyti „britvą". Tai visai kitokia priemonė. Važiuodamas „britva", visą laiką esi įsitempęs: kai stabdai priekiniu ratu, tave meta pirmyn, kai didini greitį, meta atgal, nulipus dreba visi raumenys. Mieste dieną „britva" retai kas važinėja. Ji ne tam skirta. Tik vėlai vakare arba naktį, kai ištuštėja gatvės, galima greitai zvimbti iš taško A į tašką B.

Važiuoti „britva" šešiasdešimt kilometrų per valandą greičiu -nesąmonė. Svarbiausias dalykas - „britva" skirta smegenims prapūsti. Programuotojui - nuo kompiuterių. Verslininkui -nuo finansinės rizikos. Gamybos direktoriui - nuo rutinos.

Mintyse paskendęs Angelas su motina, plieniniu robotu skrosdami lengvą ryto rūką ir perkirtę šešias tuščias sankryžas, po keliolikos akimirksnių atsidūrė mamos namuose Šeškinėje. Legendinė močiutė, anūkui kadaise nupirkusi pirmąją gitarą, ant nugaros ramiai gulėjo lovoje. Tiesa, kiek iššiepusi dantis.

-    Reikia ją perrengti, - ant krūtinės sukryžiavusi rankas, sudejavo motina.

Angelas nuklojo antklodę ir pabandė močiutei nuvilkti naktinius. Kai pakėlė juos iki juosmens, pastebėjo, kad močiutė miegodavo nuoga.

-    Atnešk žirkles, - paprašė motinos.

Kai jie atsikratė naktinių, Angelas pamatė vieną sudžiūvusią krūtį, o vietoj amputuotos kitos - siūlę plokščioje krūtinėje. Tada jo žvilgsnis nukrypo į langą. Močiutės kambaryje nebuvo jokių užuolaidų, o priešais stovėjo kitas daugiabutis namas.

-Jei pusryčiaudama pasižiūrėtum pro langą ir gretimame name pamatytum tokią sceną, ar neitum kviesti policijos? -paklausė jis motinos.

Mama nubėgo prie spintos ir ištraukusi baltą paklodę užkabino ant lango.

Kai močiutė jau buvo perrengta, motina pliaukštelėjo delnu į kaktą.

-    O kam tie rūbai, juk ją dar veš į morgą!

Angelas nuleido rankas. Jis išsitraukė cigaretę ir žiūrėdamas į išsišiepusį mirusios močiutės veidą užsirūkė.

-    Labai daug rūkai, tau reikėtų vesti, - eidama prie telefono, sumurmėjo motina.

Grįžusi ji pasakė, kad greitojoje išaiškino, jei žmogus buvo senas ir sirgo visokiomis ligomis, o kur jūs matėte sveiką senutę, tai reikia tik nueiti į polikliniką ir gauti mirties liudijimą. Ir dar kažkur, o tada jau galima ramiai laidoti.

-    Siaubas, - tarė Angelas. - Taigi įkyrėjusius ar turtingus senus žmones taip galima galabyti be jokių problemų.

Jis įdėmiai pažvelgė į motiną, patylėjo ir linguodamas galva tyliai sau sumurmėjo:

-    Kažkada ji man nupirko pirmąją elektrinę gitarą.

Tada pajuto, kaip skruostus graužia kelios karštos ašaros.

-    Važiuojam pirkti karsto, - atsikrenkštęs pasiūlė motinai.

MIRTIS ELEKTROS KĖDĖJE

Laidojimo biure jis pamanė, kad kai kurie karstai primena prabangiausius viešbučius.

-    Kurį čia pirkti?- vis dejavo motina.

Angelas atsiduso.

-    Pigiausią, aišku. Juk jokio skirtumo, kokia „britva" keliauti į Anapilį.

Karstų pardavėjas jų paklausė:

-    Jums su kryžium ar kaip?

-    Kas? - nesuprato Angelas.

-    Karsto dangtis.

Lyg išvydęs šėtoną, Angelas sumojavo rankomis.

-    Jokiu būdu... Tai yra be kryžiaus. Mūsų šeima - visi ateistai.

Grįžę namo, svetainėje jie ištiesė du sulankstomuosius stalus, ant jų užkėlė darbininkų atvežtą karstą. Nuėjo į velionės kambarį ir vienas už kojų, kitas už pečių pakėlė močiutę.

-    Atrodo, tokia sulysusi, tokia mažutė, bet... - sunkiai pūškavo motina.

-    Teisybė, - duso Angelas.

Šiaip ne taip pergabenę kūną ir patogiai jį įtaisę karste, jie skarele bandė suveržti išsišiepusios močiutės žandikaulį.

-    Nieko nebus, matyt, kūnas jau sustingo, - traukdamas iš kišenės cigaretę, atsiduso Angelas.

-    O kodėl, kai nešėme, ji dar lankstėsi kaip guminė? - prieštaravo motina. - Beje, tu per daug rūkai. Tau reikėtų vesti.

Angelas prisidegė cigaretę.

-    Tiesa, o kokią mirties priežastį parašė poliklinikoje?

-    Diabetas ir skrandžio vėžys.

Angelas užsitraukė dūmą ir suraukė kaktą.

-    Močiutė rūkė nuo 1926 metų, kai aštuoniolikos ar devyniolikos už komunistų partijos atsišaukimų platinimą pirmą kartą Kaune sėdo į sunkiųjų darbų kalėjimą. Tarybiniais laikais kasdien sutraukdavo po pakelį „Primos", o dabar aš jai vis „Marlboro" atveždavau. Kodėl ji nemirė nuo plaučių vėžio? - domėjosi jis.

Bet motina jo neklausė.

-    Viskas. Palaidoju ir skrendu pas tetą į Čikagą. Man reikia atostogų.

-    Neribotų galimybių šalyje? - susimąstė Angelas. - Ar kartais neatsidursi elektros kėdėje? - lyg juokaudamas jis niūriai pranašavo spekuliuoti ir visokias smulkias prekybos afe-rėles mėgstančiai mamai.

Baigiantis tarybiniams laikams jo motina buvo atradusi cukraus vatos prekybą. Angelas visada manė, kad už tokio šlykštaus saldumyno pardavimą ją turėtų pasodinti į kalėjimą. Minėdamas elektros kėdę, omenyje jis turėjo senelio, esero ir revoliucionieriaus iki kaulų smegenų, motinai duotą vardą -Saka. (Riestinis kirčio ženklas ant pirmosios „a". ) Vienas Maskvos vadovaujamos imperijos mitų bylojo, kad po Antrojo pasaulinio karo jungtinėse Amerikos Valstijose j elektros kėdes buvo pasodinti atominės bombos paslaptis vogę du tipeliai - Sakas ir Vancetis. Jie buvo didvyriški ir atsidavę JAV komunistų partijos nariai. Jo motina labai nekentė tokia idiotiška proga gauto ir taip japoniškai skambančio vardo, nes jaunystėje ją draugai pravardžiuodavo tiesiog Saka.

Tada Angelas dar nežinojo, kad iš Amerikos motina niekada nebegrįš.

Kelis mėnesius paviešėjusi pas gimines, motina įsidarbino viešbutyje. Milžiniško pastato rūsyje tarp didelių dėžių su ratukais ji rūšiuodavo nešvarius skalbinius. Atsitiktinai ten įslin-kę trys kuoktelėję paaugliai, juodaodžiai reperiai, kažkodėl sumanė ją išprievartauti. Jie surišo ją antklodėmis, įsimetė į vieną iš dėžių, užkimšo bumą pagalvės užvalkalu, o ant galvos užmetė nešvarių paklodžių. Prievartaujama tarp purvinų skalbinių ji užduso. Tokia buvo oficiali nužudymo versija.

Keisčiausia, kad Čikagos policija, apžiūrėjusi jos mažą nuomojamą butelį, rado pusę kilogramo heroino ir beveik du šimtus tūkstančių dolerių. „Visiška nesąmonė, - sukrėstas mąstė Angelas, - nors kas žino, kuo ji, buvusi tarybinių laikų buitinių prekių bazės vedėja ir spekuliantė, turguje prisistatinėjusi Vandos slapyvardžiu, ten vertėsi. Bet elektroniniuose laiškuose iš Niujorko nemenkos perlaidos atsiųsti niekada nežadėjo."

NAUJAS LIETUVOS HERBAS

Savaitę po močiutės laidotuvių ranka pamojavęs mamai ir į Čikagą per Helsinkį skrendančio lėktuvo pilvui, Angelas „britva" parskuto iš Vilniaus oro uosto. Su Ievute ir draugais jis sėdėjo namuose ant sofos prieš televizorių ir gėrė vyną. Aldas, pravarde Mandarinas, tupėjo ant grindų prie veidrodžio ir delnu vėlė savo ir taip pasišiaušusius juodus kaip degutas plaukus. Angelui atrodė, kad jo bičiulis turi kažkokių pretenzijų veidrodžiui ir visam pasauliui. Su Mandarinu jis prieš metus susipažino Katedros aikštėje, kai vienam televizijos serialui ieškojo egzotiško „kinematografijos instituto studento" atlikėjo.

Neuro - kitas bičiulis, žmogus ryškiai mėlynomis giliomis akimis, spygliukais pastatytais natūraliais baltais plaukais ir siaura tamsia barzdele - sėdėjo fotelyje prie lango. Pakėlęs taurę Neuro suriko:

-    Old school -fuck off! - jis maktelėjo vyno ir toliau burbuliavo: - Artimiausi penkeri metai viską pakeis. Neopankai viską nušluos. Jų mąstymas atsikratys visko, ką buria politikai. Tiems visiems hipiams, padugnėms, religiniams fanatikams, dabartiniams politikams, kurie nesuvokia, kad geriau gyventi dideliame name nei mažoje dėžutėje, ateis galas! Kiberpan-kai nebetikės reklamos melu. Visi, kas nesugebės suvirškinti naujos medžiagos, naujojo materializmo, bus pasmerkti mirti. Informacija yra trijų tipų. Tai melas, tiesa ir chui žino kas. Chui žino kas - tai religija, kuri naudojasi tuščiomis skylėmis žmonių galvose. Kažkas iš to darosi pinigus, o mums to nereikia. Mes juos visus išdulkinsim. Religija - tai nežinomybė. O jei jaučiame nežinomybę, mes jaučiame tuštumą, kurią turime užpildyti tiesa arba melu!

-    Kodėl šiandien tiek daug keikiesi? - ramiai paklausė ant Angelo kelių galvą padėjusi Ievutė.

-    Todėl, kad su kiekvienu keiksmu lyg „knopke" „Delete" atsikratau pašalinės informacijos iš savo galvos, - atšovė Neuro ir išdidžiai pareiškė: - Mano mintis ir idėjas reikėtų instaliuoti į naujosios kartos smegenis.

Laisvalaikiu Neuro grojo roką, vadovavo vienai žymiausių Vilniaus klubinio roko grupių „FUTBOLAS ". O šiaip dirbo programuotoju, kartu kūrė lietuviškus kompiuterijos terminus. Savo namų kompiuterio vidurius jis buvo įtaisęs estetiškoje skaidraus plastiko dėžėje ir apšvietęs mėlynais neoniniais vamzdeliais - tai buvo kvapą gniaužiantis funkcionalus kibermeno kūrinys.

Neuro buvo savotiškas Angelo ir Mandarino ideologas. Savo pravardę jis pelnė studijuodamas ir skleisdamas neuro-lingvistinę žmonių programavimo teoriją.

Angelas pabučiavo merginai į pakaušį ir pritardamas Neuro sumurmėjo:

-    Ateities karta valgys žalią faršą.

-    Naujos žmonių kartos požymiai bus žalias faršas, inteme-tinė karta, „britva" ir dviejų metrų ūgis! - linksėjo galva visada batus su platformomis avintis nelabai aukštas Mandarinas.

-    Protezai, pankrokas ir uzi, - pridėjo Angelas.

Lyg prisiekdamas Neuro pakėlė išskėstais ir grobuoniškai sulenktais pirštais protezą primenančią dešinę ranką.

-    Tai bus naujas Lietuvos herbas! - suriko Neuro. - „Britva", kojos protezas ir uzi automatas! Ir eis visi į tamsius niūrius rūsius, nes juos veš filmų sukurta vizija. Tamsi ateitis, sutrūniję kiberpankiški rūsiai su surūdijusiais vamzdžiais. Visi eis ten ir mes iš savo galvų visą tą šūdą, kurio jiems prikrovė tėvai. Tai bus karta, kuri galės myžti prieš vėją!

-    Ir darys ką nori, nes tėvai jau bus uždirbę jiems krūvą pinigų.

-    „Britvoms" ir protezams, - pritarė Angelas.

-    Jie turės iš rankovių iššokančius „mobiliakus". Palenki riešą ir puch - gali kalbėti. Nebereikės ieškoti kažkur skambančio telefono, nes tam prarandi labai daug laiko, - pagiežingai pareiškė Neuro. - Be to, žmonės pirks paslaugas!

Angelas užspringo vynu.

-    Kokias?

-    Matymo! - paaiškino Neuro. - Pavyzdžiui, mano akyje bus įmontuotas protezas. Reikia sužinoti, kur važiuoja draugai. Mano akyje įmontuota GPS sistema. O tu draugas man ar ne draugas? - staiga klastingai išsišiepė jis.

Angelas, kiek kilstelėjęs antakius, atsiliepė:

-    Draugas.

-    Štai čikt - mano akyje iššoka žemėlapis ir viską matau. Kur tu esi, koks atstumas ir koks optimalus kelias. Tai bus paslauga „Omnitel žemėlapis" ir aš viską matysiu.

-    Tada tu girtas užguli „britvą" ir motociklas pats nuveža kur reikia.

-    Tada iš kojos protezo išsitraukiu „pušką"...

-    Bet čia per daug futurizmo, - suraukė kaktą Angelas.

-    Ne. Ne per daug, - atkirto Neuro. - Kas galėjo pagalvoti, kad dabar visi kalbėsime miniatiūriniais spalvotų ekranų, polifonines melodijas skleidžiančiais mobiliaisiais telefonais? Kokio senumo ta vizija? Penkeri metai? Septyneri?

Angelas susimąstė.

-    Teisybė. Prieš keletą metų, jei kas nors man būtų pasakęs, kad miegamajame po lova turėsiu iš klinikų nudžiautą deguonies balioną ir kiekvieną vakarą valandą kvėpuosiu deguonį, būčiau nepatikėjęs, - jis pasikasė smilkinį. - Jei taip, vėliau pageidausiu patobulinti lytinius organus. Noriu auksinio arba platininio falo.

Ievutė, gulinti jam ant kelių, sukikeno.

-    Tai būtų naujo tipo medžiaga. Pusiau metalas, pusiau gyvas audinys. O tavo makštis būtų inkrustuota deimantais, -paaiškino savo viziją merginai Angelas.

-    Mikrochirurgija bus tokia tobula, kad jie tau viską padarys, - užtikrino jį Neuro. - Galėsi varyti savo platininiu eržilu ir iki blizgesio šveisti deimantus. Bus gražu ir niekas dėl to nesijaudins, nes esminis turtas bus žinojimas.

Ant Angelo kelių gulinti Ievutė paėmė televizoriaus pultelį. Ekrane prieš juos išdygo Stasys Povilaitis. „Mergaitė iš Stokholmo kabareto..." - uždainavo jo fonograma. Mergina pagarsino televizorių ir paklausė:

-    O Povilaitis dainuos nebe apie kekšę iš kabareto, o iš kosmoso?

Neuro kirste nukirto:

-    Nebebus jokių povilaičių, arinų ir nedų. Bus vien TIESA!

-    Ant Nedos nevarykit! - supyko ant Angelo kelių gulinti mergina.

-    Bus tik dvi roko grupės. Mūsų „Kramegalai" ir Neuro „FUTBOLAS", - atsiliepė vis dar prie veidrodžio tupintis Mandarinas.

-    Tai bus vienintelė jėga, kuri valdys! - pritarė Neuro. -Bus tik intelektas ir seksas. Dauginkis ir mokėk daugintis!

-    Kas nelaižo, tas gaidys! Neopankų manifestui reikia kuo daugiau šūkių, - paaiškino savo netikėtą mintį Angelas.

-    Mes nušluosime visą tą hipių kartą nacher! - keldamas konjakinę taurę su vynu suriko Neuro. - Politika, reklama ir masinėmis informacijos priemonėmis niekas nebetikės. Jau dabar aišku, kad laikraščių nėra. Ir jų skaitytojų nebėra. Tai tik viena „chebra", kuri rašo pati sau. Jie išvirė ir sprogo savo sultyse. Jie kuria labai geras teorijas, kaip išdulkinti mus. Mus, žmones.

-    Vienas klausimas, - delniuką aukštyn iškėlė ant kelių gulinti mergina. - O kaip ateityje bus su galvos skausmu? Plyšta nuo jūsų šnekų.

-    Skaudės viską, ir siaubingai. Bet visiems bus nesvarbu. Gelbės protezai, vaistai ir naujos technologijos, - Neuro mostelėjo ranka į televizoriaus ekraną. - Dabar mus mėgina apgauti. Tas pats Povilaitis, restoranų žiurkė. Mus juk bando išdulkinti. Šoka pagal vadybininkų dūdelę, pagal tų, kurie nori nutręšti mūsų babkes. Jie nenori, kad mums būtų gerai. Jie nori, kad jiems būtų gerai. Į visokius koncertus ir klubus žmonės ateina su viltimi, kad galės maloniai pagerti ir atsipalaiduoti. Bet ir ten juos išdulkina. TAI KUR TAS UZI AUTOMATAS?! - sustaugė jis. - OLD SCHOOL - FUCK OFF!

Neuro gurkštelėjo vyno ir kiek aprimo.

-    Bet jie išmirs. Jie pradės nebesuprasti to, kas vyksta aplinkui. Nes mūsų visuomenė bus labai išsivysčiusi. Pavyzdžiui, kai pralėksim su „britva", jie nebesupras, kad čia pravažiavo „britva". Tie senukai mirs nuo streso. Nuo informacinio šoko. Jie bus ištrinti iš pasaulio istorijos. Nes niekas nenorės prikimšti galvos pašalinės informacijos.

Tuo metu televizoriuje uždainavo Džordanos Butkutės fonograma. Angelas įdėmiai į ją pasižiūrėjo.

-    Ji man patinka. Gerai atrodo, sexy balsas, nenutukusi. Išgydysim ją nuo visų priklausomybių, nupirksim „britvą" ir duosim uzi. O „britvos" ir uzi - tai stipriai pakilusio mūsų dvasinio lygio atributai, kad kai kurie kitų kultūrų avantiūristai suprastų, jog esame stiprūs ir viskam pasiryžę.

-    Ne! - pasipriešino Neuro. - Mes jai pakeisim smegenis! Duosim implantą, į smegenis įsiūsim kišeninį kompiuterį „Kompaku-Ypaku" ir įdėsim aukščiausios prabos sidabrinę makštį, kuriį stebėsime ekrane. Butkutė - jėga, paruošta įdėti smegenų protezą, tai yra šuoliui į ateitį.

-    Koks baisus jūsų pasaulis! - sužviegė ant Angelo kelių gulinti Ievutė. - Ir tokias nesąmones jūs norite transliuoti internetu?

Ji pašoko, pagriebė prieš Neuro ant stalo pastatytą skaitmeninę vaizdo kamerą, išjungė įrašą ir grėsmingai, lyg norėdama trenkti ją į grindis, užsimojo. Bičiuliai įsitempė. Tačiau paskutinę sekundę Ievutė kamerą švelniai padėjo į spintą.

Kai ji grįžo ant sofos, atsidusęs Angelas pabučiavo merginai pakaušį ir energingai pareiškė:

-    Ateityje tik adrenalinas veš visuomenę ir nereikės vaidinti, kad linksma, nes bus iš tiesų linksma.

Neuro melancholiškai pakartojo:

-    Ateityje nereikės vaidinti, kad yra liūdna, nes iš tiesų bus liūdna.

TELEVIZIJOS PROLETARŲ GYVENIMAS

Karštą birželio dieną kabineto langai televizijos pastate atrodė dulkėti ir apsiblausę. O pro langą matomas už spygliuota viela papuoštų aukštų tvorų kalėjimu paverstos cerkvės vaizdas atrodė netikras ir gelsvas. Tvankaus oro nesugebėjo išsklaidyti net kampe ant kėdės pastatytas tyliai zvimbiantis ventiliatorius. Angelas pakilo nuo rašomojo stalo ir sumurmėjo:

- Sušiktas televizijos proletarų gyvenimas.

Televizijos proletarais jis laikė beveik visus televizijos darbuotojus, dirbančius daugiau negu ekrano žvaigždės, kurios studijoje pasirodydavo kartą per savaitę, nusifilmuodavo savo laidoje ir dingdavo. O proletarai kaip skruzdėlytės plušėjo toliau, iki kito filmavimo.

Apsipylęs prakaitu, Angelas išėjo iš dvi televizijos laidas kuriančios prodiuserių firmos kabineto ir koridoriumi nužingsniavo į rūkomąjį. Jo perkaitusioje galvelėje sukosi mon-tažinių ir „Betacam" vaizdo kamerų kainos; kaip suklijuoti per pažastis sprogusią kinų sekso lėlę; kur rasti filmuoti tinkamą gydytojo kabinetą; o juk Robertas Bagdonas ir jo aktoriai šlykščiai rėkaus, taškysis dirbtiniu krauju, laužys ligoninės baldus ir gąsdins romius medikų bijančius pacientus; kaip be dokumentų utilizuoti per filmavimą susprogdintą žiguliuką ir kur pigiai nupirkti seną „Volgą".

Angelas mąstė, kad keistai apsisuko gyvenimo ciklas. Prieš metus Robertas Bagdonas kartu su režisieriumi Arčibaldu Mu-cikevičiumi įkūrė savo UAB ir prižadėję aukso kalnus iš kitos prodiuserių firmos persiviliojo Angelą.

Lėtai nužingsniavęs į televizijos rūkomąjį, Angelas koridoriaus gale pamatė, kad tarp milžiniškos rūkstančios peleninės ir kavos aparato pūsdamas dūmus, su raudonu segtuvu po pažasčia stovi žavingai pasišiaušęs juodaplaukis pankas.

-    Mandarinai! - kaip idiotas išskėtė rankas Angelas. - Ką čia veiki?

-    Ogi, - švelniai homoseksualisto maniera mostelėjo ranka pasišiaušėlis, - įsidarbinau Reklamos skyriuje.

-    Oho! O kas gi aną dieną skaitė paskaitą apie tai, kad nauja karta reklama nebetikės?

-    Tikėjimas yra viena, o eterio pozicijų pardavimas - kita. Aurora pagaliau atsiuntė iš Amerikos mano ten per žioplumą paliktą diplomą. Pagalvojau, kokio velnio Niujorke ketverius metus studijavau reklamos vadybą, todėl televizijai pasiūliau savo paslaugas, - išdidžiai pareiškė Mandarinas.

Jo vyresnioji sesuo Aurora kartu su tėvais psichiatrais gyveno Niujorke. O prieš dešimt metų, kai Amerikos lietuviuke studijavo Vilniuje, ji buvo žinoma kaip pirmosios repo grupės „Pompa" klavišininke. Į grupę priėmė, kai pasibaigus vienam Andriaus Mamontovo koncertui Sporto rūmų tribūnose ji vaikščiojo visiškai nuoga.

-    Kaip jai sekasi? - prisidegdamas cigaretę, paklausė iš savo muzikinės karjeros laikų neblogai Aurorą pažįstantis Angelas.

-    Kiek leidžia sveikata, pila į lempą. Manau, kad iš darbo konsulate ją greitai išmes, - nusišypsojo Mandarinas. - Be to, išsiskyrė su savo sutuoktiniu, tokiu baisiu seniu alkoholiku.

Angelas pasikrapštė nosį.

-    O ką tau čia sakė dėl darbo?

Lyg pozuodamas fotografams, Aldas į kairę ir į dešinę oriai pasukiojo galvą.

-    Paims.

-    Pats generalinis direktorius taip sakė?!

-    Aha, - ramiai sumurkė Aldas. - Šlykštus tipas kaip reta -serga didybės manija. Iškart jį perkandau ir ėmiau lįsti į subinę. Esą net Niujorke būdamas internetu stebėjau jūsų kanalo laidas ir mačiau, kaip jums atėjus vadovauti gerėjo laidų kokybė, vis kilo kanalo reitingas. Kad Niujorke pats dirbau XXL televizijos šefo dešiniąja ranka, net neužsiminiau, - greitakalbe išbėrė Mandarinas.

Angelas baugščiai apsidairė. Rūkomasis buvo tuščias.

-    Atvirai tariant, ne toks jis ir menkysta. Tiksliau, visai ne menkysta. Ramus inteligentiškas tipas, - nuoširdžiai, tačiau beveik pašnibždomis pasakė Angelas.

-    Chuinia, - išsišiepė Mandarinas. - Tai - klounas, labai mėgstantis vidutinybes, mandagi ir išsišiepusi beždžionė, įtikėjusi, kad gali kurti televizijos laidas. Dar pažvelkim į visus jūsų prodiuserius - vidutinybės!

-    Vidutinybės, kurios veža! - suraukęs antakius taip pat suriko Angelas. - Mūsų kanalo reitingas...

-    Žinau, kad aukščiausias, - nutraukė jį Mandarinas, - tačiau tai vyksta nemoksliniu pagrindu. Vidutinybė prisirankiojo vidutinybių, kurių kurtos laidos atsitiktinai atitinka žiūrovų mentalitetą. Tai ne kūrybos, o mentaliteto pajautimo klausimas! - pabrėžė Niujorke keptas televizijos specialistas.

Angelas panarino galvą ir susimąstė. Aldas gurkšnojo kavą, o jis ilgai tylėjo, tada vėl prabilo.

-    Betgi tu neteisus. Ir apskritai esi beprotis... Velnias, tik dabar pagalvojau. Atsiprašau, - Angelas papurtė galvą, - tik dabar supratau, kad, pavyzdžiui, mano prodiuserio Arčibal-do firma - tai organizacija, kuri nedaro pinigų iš nuolat transliuojamų laidų, o amžinai kuria naujus gerus projektus ir tuoj pat juos žudo.

-Jūsų „prodiuseris" gana talentingas. Kiek teko girdėti, yra tikras šiknos laižymo specialistas, tad jis dar trejus metus čia gana tvirtai laikysis.

Angelas atsiduso.

-    Tai prasigėrusių SMC kavinės klientų lygio tauškalai, -purtė galvą jis. - Nors galbūt tokia ir yra žvaigždės kritimo diagrama. Padirbęs su Arčibaldu dvejus metus, trenkiau sau į kaktą ir nusipiešiau jo laidų gyvavimo eteryje schemą. Viskas, ką jis įgyvendina eteryje, pagal reitingą startuoja labai gerai. Vėliau jo laidos nebeišlaiko žiūrovų, ir jis tuoj pat puola komponuoti ką nors visiškai nauja. Mane tai siaubingai knisa. Man, kaip gamybininkui ir darbo organizatoriui, labai atsibodo kas pusę metų niekur sandėliuoti senas dekoracijas ir gaminti naujas. Atleisti iš darbo žmones ir priimti kitus. Kai darai naują projektą, visada atrodo, kad griūva pasaulis.

-    Tai susitaikyk su tuo arba išeik kur nors kitur, - negailestingai atrėžė Aldas.

-    Deja, eiti nėra kur. Čia kaip su meile, nors ir nebemyli, bet ką daryti, nežinai, - Angelas vėl atsiduso ir paklausė: -Kada pradėsi dirbti?

-    Tik nuo rugsėjo. Tad rytoj išvažiuoju į pajūrį. Būsiu Pervalkoje, vėliau - Palangoje.

Angelas pavydžiai švilptelėjo.

-    Tau gerai. Sumedžiosi kokią merginą ir gulėsi kopose. O aš sėdėsiu vakarais vienišas ir staugsiu apsikabinęs alaus butelį.

-    Nereikėjo užvakar iš mūsų koncerto grįžti su Monika. Tada ir sužadėtinė Ievutė nebūtų pabėgusi.

-    Et, mes ir taip ketinome skirtis, - atsiduso Angelas. - O roko grupės „Kramegalai" debiutinį koncertą juk reikėjo kaip nors atšvęsti?

Tuo metu laiptais į rūkyklą pakilo ką tik apkalbėtas televizijos prodiuseris Arčibaldas Mucikevičius ir visada energingas, ilganosis žurnalistas, šoumenas, humoristas ir ekrano žvaigždė Robertas Bagdonas. Mucikevičius gaižiai nusišypsojo.

-    Jūsų grupė tiesiog siaubinga. Ne „Kramegalai", o tikri „Imbecilai". Minutę grojate, o dešimt kalbate? - vienu kartu išsakęs įspūdžius po koncerto, kurį šiek tiek filmavo, genialusis prodiuseris sukrizeno ir patenkintas savo sąmoju nužingsniavo į montažinę.

Arčibaldas Mucikevičius turėjo siaubingai stilingus Guči akinius iš storo juodo plastiko. Praplikęs, nutukęs, dėvėjo prabangius vietos dizainerių drabužius ir buvo visiškas selfmade žmogus. Aštuoniolikos metų jis išėjo iš namų, nes nekentė griežto tėvo, ir įsidarbino fotografo mokiniu fotoateljė. Jis perprato fotografavimo procesą, pats išstudijavo kompoziciją, šviesą ir spalvas. Pradėjo fotografuoti ir filmuoti vestuves. Paskui nuėjo į televiziją ir išmoko montuoti. Visada nuoširdžiai domėjosi naujomis technologijomis ir naujausia kompiuterių ir televizijos technika. Tiesa, jam nesisekė su moterimis. Jo pirmoji žmona buvo isterikė ir beprotė, todėl Mucikevičius daug gėrė. Iš pradžių jis gėrė alkoholį, paskui vartojo opijų ir džefą, vėliau gėrė valerijoną, o dar vėliau pateko į bepročių namus. Išsigydęs šizofreniją, jis dirbo valstybinėje televizijoje režisieriumi, kūrė įvairiausias populiarias laidas. Vėliau nenoriai perėjo į pirmąjį komercinį kanalą ir po kelerių metų vien per savo talentą tapo jo vyriausiuoju režisieriumi. Pirmoji žmona vis nepalikdavo jo ramybėje ir kaulydavo pinigų. Ji net šantažuodavo Arčibaldą.

- Aš sugadinsiu tau karjerą! - klykdavo paskambinusi. -Visiems papasakosiu, kad gulėjai durnyne!

Mucikevičius ją ignoruodavo, tad moteriškė už akių pažįstamiems skųsdavosi, kad Arčibaldas buvęs impotentas. Vėliau dėl nevykusios prekybos televizijos kanalais Arčibaldas tapo kito didžiausio komercinio kanalo vyriausiuoju režisieriumi. O dar vėliau, sulaukęs keturiasdešimties metų, jis suprato, kad būdamas nepriklausomas prodiuseris užsidirbs viską, kas jam priklauso. Nors iš pavydo niekas garsiai nesakydavo, tačiau komercinių televizijos kanalų ir jų laidų istorijai Arčibaldas Mucikevičius buvo nusipelnęs ir legendinis žmogus. „Aišku, ne jis vienas", - apie prodiuserį mąstydavo Angelas. Klausydamasis Arčibaldo paistalų, jog iš jo kompiuterio konkurentai vagia genialias idėjas, Angelas manė, kad jis -ganėtinai keistoka asmenybė.

Žiūrėdamas į tolstančio prodiuserio riebią nugarą, Robertas Bagdonas be garso nusišiepė jam pavymui ir atsisuko į rūkančius bičiulius.

-    Kaip baigėsi jūsų užvakarykštis koncertas? - dar plačiau išsišiepė Robertas. - „Baltųjų kupranugarių" kavinė nesugriuvo?

-    Visos tavo vizijos išsipildė. Po dainos „Be kelnaičių" viena mergiotė nuėjo į tualetą, nusimovė savo siaurikes, kriauklėje išskalbė, atėjo prie scenos ir užmovė jas Angelui ant galvos, - atsakė Mandarinas. - O koncerto pabaigoje keli fanai užsimanė rodyti užpakalius...

-    Tada ta mergina priėjo prie manęs, - tęsė Angelas, - ir pareiškė, kad irgi nori ką nors rodyti. Sakau jai - rodyk užpakalį! Bet ji apsinuogino iki pusės ir pozavo fotografams. Aš bučiavau jos prakaituotas krūtis, po koncerto ji dar lindo, norėjo važiuoti kartu su mumis. Bet buvau jau nusikabinęs tokią akiniuotą panelę Moniką, tad nudiste liko ant ledo.

-    Beje, o ką reiškia jūsų grupės pavadinimas? - pasidomėjo Bagdonas.

Angelas nusišypsojo:

-    „Kramegalai" nieko nereiškia. Tai beprasmis žodis, jį sugalvojo mūsų kolega humoro laidoje aktorius Gytis Balčiūnas.

Angelas užsitraukė dūmą ir pasakojo toliau:

-    Po koncerto su taksi ir dainom parlėkėm namo, o mano sugyventinė Ievutė, žadėjusi važiuoti pas draugę ir negrįžti, sėdi ant sofos! Nekas... Kitą dieną susirinko daiktus ir išsikraustė. Dabar kažkaip liūdna... - jis kietai sučiaupė lūpas, bet vėl prabilo: - Nors jausmai jau ir taip buvo mirę... Papasakosiu kada nors...

Mandarinas nepatikėjo savo akimis. Vieną akimirksnį, sekundės dalelytę, jam pasivaideno, kad Angelas tuoj sukūkčios.

-    Matau, kad pradėjai naują dzenbudistinį ciklą, - mįslingai tarė Bagdonas.

Neklausydamas jo, Angelas toliau garsiai mąstė:

-    Vis dėlto aš tikiu meile. Juk negaliu gyventi be pastovios merginos. Tu, Robertai, esi mano guru. Pasakyk, kaip tapti laimingam?

-    Visi laimės ieško meilėje. Rasti jos neįmanoma, tačiau laimės ir meilės siekimas taurina ir tobulina asmenybę. Žodžiu, kas nelaižo, tas gaidys... - nusižvengė Bagdonas.

Tačiau kai kurių televizijos laidų direktoriaus pavaduotojas gamybai jo nebeklausė. Numojo ranka ir palikęs kolegas šnekučiuotis nuėjo į firmos kabinetą.

-    Klausyk manęs įdėmiai, - žvelgdamas į nueinantį Angelą, karštligiškai Mandarinui ėmė aiškinti Bagdonas. - Matau jame labai aiškius žmogaus, NUTRUKUSIO NUO GRANDINĖS, požymius. Gabrieliui dvasinė krizė. Ir tai reiškia, kad jis stovi ant bedugnės krašto. Aš seniai jį pažįstu, tad matau kaip nuluptą. Žlugo jo iliuzijos dėl MEILĖS. Tai būdinga mums visiems. Paauglystėje ir jaunystėje, maždaug nuo šešiolikos iki trisdešimties metų, svajojame apie meilę ir seksą. Į neišvengiamas santykių nesėkmes nekreipiame dėmesio. Paskui kuriame šeimas, vis dar tikėdamiesi stebuklo. Tačiau laikui bėgant meilė išblunka kaip seno paveikslo spalvos, o lytiniai santykiai geriausiu atveju tampa mechaniški. Kadangi gyvenimas yra sudėliotas iš milijonų skirtingų detalių ir visos jos yra reikšmingos, tai meilei žmoguje dažniausiai nebelieka vietos. Meilė kaip dvasinis džiaugsmas ir seksas kaip fizinis meilės atspindys tampa žmogui našta ir jis tai nukiša į tolimiausią smegenų stalčiuką. Ir viskas! - šūktelėjo Bagdonas. - Žmogus tampa tik administraciniu statistiniu vienetu, tokiu kaip aš, nes pirmosios santuokos liudijimą esu užmetęs ant apdulkėjusios spintos. Viskas, kas susiję su meile, „visuomenės ląstelę" nervina.

-    Negali būti! - pasipiktino Mandarinas.

-    Tau dar tik dvidešimt treji meteliai, tad esi per jaunas matyti tokius dalykus. Žiūrėk, kaip žmonės nemėgsta kompartijoje besibučiuojančių porelių. „Ė, baikiet, čie laižyties", -mėgdžiodamas Marijampolės tarmę, aiškino Bagdonas, - ir kitaip dar sakoma. Tačiau kiekvienas gali atgaivinti prisiminimus, sušildyti savo sudaužytą širdį, atverti ją meilei. Prisiminti, kaip buvo gera svaigti nuo meilės, kaip buvo gera dusti nuo aistros. Tai įmanoma, jei turi noro. Arba tau, Mandarinai, dar tik pradedančiam šį džiaugsmų ir nusivylimų ciklą, reikia mąstyti, kaip kurti meilės santykius, kad jie ateityje ne-žlugtų.

Išklausęs Roberto samprotavimų, Mandarinas tik pakraipė galvą.

KAIP TAPTI ŽVAIGŽDE

Lėtai atėjęs į firmos kabinetą, Angelas atsisėdo prie kompiuterio ir Mandarino seseriai į Ameriką parašė elektroninį laišką.

aurulinka@mail.com

Labas, mylima Aura,

prisiminiau vieną kažkada rašyto tavo laiško frazę: „Prašau, padaryk iš Mandarino žvaigždę". Kažkas panašaus ir vyksta. Atkūriau savo pankroko grupę. Tiksliau, įkūriau naują. Vadinasi „Kramegalai". Labiausiai skatino tau gerai pažįstamas šoumenas Robertas Bagdonas. Jau keletą pastarųjų mėnesių jis man vis kliedėjo, kad esu ANGELAS! Kad turiu groti pankroką, o per koncertus žiūrovams turiu rodyti nuogą savo šikną ir tada, anot jo, visos merginos ims išsirengti nuogai ir rodys savo papus. Jis mane įtikino, o ir šiaip susiklostė įvairiausios

aplinkybės, tad surengėme debiutinj koncertą. Keisčiausia, kad Bagdono prognozės dėl merginų elgesio išsipildė. Nors spėju, kad mes koncertuodami scenoje spinduliavome tokią seksualinę jėgą, jog kitaip ir negalėjo būti.

Bosistas ir vokalistas „Kramegalų" grupėje yra Mandarinas. Užvakar, tai yra 2002-06-05, įvyko mūsų debiutinis koncertas. „Baltųjų kupranugarių" kavinės kiemelis buvo sausakimšas. Aš buvau nusidažęs plaukus mėlynai, Mandarinas raudonai, o būgnininkas Griausmas geltonai. Beje, Griausmas - tai naujas mūsų atradimas, kartu dirbame televizijoje, jis yra Bagdono humoro laidos antrasis režisierius. Vos jkalbėjau jj ateiti j grupę, tačiau po koncerto, kaip supratau, nesigailėjo. Griausmas toks simpatiškas nedidelis vyriokas, bet būgnus kala kaip tikras žvėris. Tikras Griausmas!

Grojom trise, tiksliau, dviese su Griausmu, skambėjo tik mano raudonkailė gitara ir būgnai, o Mandarinas savo baltu kailiu aptraukta bosine gitara daugiau naudojosi kaip staliuku, ant kurio patogu laikyti brendžio taurę. Be to, per mikrofoną jis reikalavo „Bravo" nominacijos kaip geriausias Lietuvos bosistas, nes savo grojimu nenervina žmonių. Per koncertą merginos taip jsisiautėjo, kad mėtė j sceną liemenėles ir kelnaites, mes pakėlę nuo grindų apuostydavome ir kabindavome ant mikrofonų stovų. Per antrą koncerto dalj bare pasibaigė brangesnio alaus rūšis (vadinasi, j mūsų koncertą susirinko pasiturinti ir smagiai gerianti publika), o kažkoks kostiumuotas dėdulė sektantas atėjo prie scenos ir reikalavo, kad baigtume, nes esą kitoje gatvės pusėje yra Dievo namai ir tai žeidžia jo religinius jausmus. Mes su Griausmu nusimovėm kelnes ir parodėm jam užpakalius. O kai tas žmogus užlipo ant scenos, turėjau jj sumušti. Kai jis sukruvintu veidu bandė stotis, priėjo pribėgo dvi pankės ir viena a la Merlin Manson gotė (taip jas įvardijo spauda - apie koncertą pasirodė keli straipsniai) ir puolė jj spardyti. Tada jis dar nieko

nesuprantančius žiūrovus šiurpindamas iš burnos varvančiais kraujais išėjo lauk ir grjžo su policija. O tai buvo „Mentai", policininkus vaidinantys aktoriai iš Bagdono humoro laidos. Jie sudainavo su mumis dainą apie Vadą, išsitraukė pistoletus, sušaudė mane garsiniais šoviniais ir išėjo. Kai nukritau „sušaudytas", tos pačios mergos užlipo ant scenos ir puolė mane spardyti, tačiau, laimei, Bagdonas pistoletu šovė j jų pusę ir tos pabėgo. O vienas girtas ir kvaištelėjęs žiūrovas užšoko ant scenos ir bandė mane ginti. Tada Bagdonas, nelabai ką matydamas per savo komiškus penkiolikos pliusinių dioptrijų akinius, paskutinj šūvj paleido jam j veidą. Sprogimo dujų srovė kiek apdegino gynėjui akis ir apmalšino jo entuziazmą. Šią akciją skaitmenine kamera filmavo pats mūsų televizijos firmos direktorius, prodiuseris Arčibaldas Mucikevičius, po kelių dienų sumontuos ir rodys per televizorių. O koncerto pabaigoje kokie šeši žiūrovai iš publikos užšoko ant scenos ir visi kartu rodėm užpakalius, buvo ir viena mergina - ji rodė papus. Labai smagiai pagrojom - iš viso gal dvidešimt dainų.

Juokingiausia, kad kitą dieną po koncerto atsibudau savo svetainėje su, man atrodė, 16 metų mergina. Šiaip jai 22 metai, vardas Monika. Tada prisiminiau, kad grjžę iš koncerto namie labai laižėmės, stebint mano vargšei ilgametei meilei, sugyventinei ir sužadėtinei Ievutei. Nors jau prieš tai buvome susitarę skirtis, vis tiek jai buvo smūgis. Ievutė papyko, kitą rytą išsikraustė, atėmė arbatinuką, lygintuvą ir visas gražias lėkštes. Sakė, ir kompiuterj atims. Su Monika bent jos šlepetes paslėpėme, nes ir ją nutarėme apvogti.

Gaila, kad neatvažiuosi šią vasarą...

TRAKTORININKO DUKTĖ SU JAPONIŠKU KOJOS PROTEZU

Kitą dieną, susikrovęs milžinišką kuprinę, Mandarinas pasi-ryškino raudonus plaukus ir autostopu išvažiavo j Pervalką, o Angelas toliau nešė kryžių televizijoje. Kiekvieną vakarą jis susitikdavo su Monika, eidavo gerti alaus, kalbėdavosi apie knygas ir dulkindavosi. Kiek pažinęs merginą, Angelas ėmė manyti, kad Monika yra šiek kiek kuoktelėjusi, tad apsidžiaugė, kai ji netikėtai sumanė išvažiuoti į Palangą. Prabėgus kelioms vienodoms darbo savaitėms, baigiantis darbo dienai, staiga j kabinetą įsiveržė Robertas Bagdonas.

-    Broleli, nuvežk mane į Karmėlavos oro uostą.

_?

-    Pavėlavome į autobusą. Šiandien Šventojoje bus „Radiocentro" „balius" ir po pusantros valandos visi „rebiatos" iš Karmėlavos skrenda į pajūrį.

Angelas pašoko.

-    Turime tuoj pat lėkti.

-    Taip, tačiau mano mergina dar filmuojasi savo laidoje. Kai tik ji baigs, varysim.

Kolegos ramiai nužingsniavo pavalgyti į „Geležinio vilko" restoraną. Robertas išgėrė alaus, brendžio ir tik tada pasirodė jo draugė.

-    Vairuosiu aš, - apžvelgusi stalą, pareiškė ji.

Už Vievio Angelas pasižiūrėjo į laikrodį ir suprato, kad į lėktuvą Bagdonas vargiai spės. O Robertas rėkė į savo mobilųjį:

-    Užlaikyk lėktuvą! Negi lėktuvas negali palaukti dar dvidešimt minučių?

Baigęs kalbėti, jis iš krepšio išsitraukė balto brendžio butelį ir pažiūrėjo bičiuliui į akis:

-    Matai, koks geras žmogus esu. Jei ne aš, nepamatytum šiandien jūros.

Angelas paėmė butelį ir stojiškai užsivertė.

-    Gerai, kad bagažinėje yra kažkokių filmavimams skirtų drabužėlių, - užgėręs kola, apsilaistęs kelnes ir nusišluostęs lūpas, atsiduso jis. Išsitraukęs telefoną ėmė j j maigyti. - Skambinu Mandarinui. Sveikas, kaip Pervalka? Atvažiuoji šįvakar į Palangą? Valio! Maždaug šeštą vakaro lauk manęs prie „Anapilio".

-    Kur? - nesuprato Mandarinas

Angelas suklykė į mobilųjį:

-    Prie „Anapilio"! Ryšys trūkinėja! Lipk į medį, bus geriau girdėt!

-    Kad esu paplūdimyje, - atsiliepė Mandarinas ir patenkintas sumurkė: - Ar žinai, ką pasakysiu?

-Ne.

-    Tu aišku's nevartei vakarykščio „Lietuvos ryto"?

-Ne.

-    Ten yra mano nuotrauka... Ir labai didelė, beveik per visą puslapį. Straipsnyje du kartus „Kramegalai" paminėti.

Angelas nusišypsojo, o Mandarinas jau dalykišku tonu tęsė:

-    Prieš tris dienas Palangoje buvau sutikęs Moniką. Visam „Anapilio" klubui iki ketvirtos ryto neleido miegoti. Man buvo gėda: visi klausinėjo, ar ji mano draugė.

-    Gal ji buvo su kokiu meilužiu? - sujudo Angelas. - Turėčiau dar vieną pretekstą jos atsikratyti.

-    Ne, gėrė su Kisielium, „Anapilio" savininku.

-    Vis tiek sukelsiu skandalą: tave matė, man viską pasakė, -kikeno Angelas.

-    Nedaryk to artimiausiu metu, - paprašė Mandarinas.

Angelas labai nustebo, juk Mandarinas Monikos nekentė

visa širdim!

-    Kodėl taip sakai?

-    Gal dar alaus pastatys... - godžiai pratarė Mandarinas. Jis taip mėgavosi savimi, kad niekada negerdavo už savo pinigus.

Tiesia kaip styga magistrale Roberto mergaitė spaudė šimtu septyniasdešimt. Kai iš staugiančios tarsi „britva" senos „Audi" ėmė virsti balti užvirusio aušinimo skysčio kamuoliai, sustojo, leido mašinai atvėsti ir toliau spaudė šimtu trisdešimt.

Palangoje Robertas sėdo į taksi ir su drauge išmovė j Šventąją. O Angelas prie „Anapilio" susipažino su trim naujais Mandarino draugais, jie tuoj pat ruošėsi važiuoti j bliuzo festivalį.

-    Kam jums tas hipių suvažiavimas? - putojo Angelas. -Klausysitės bliuzo standartų? Negi miegosite palapinėse ant plikos žemės? Juk tai siaubas! O prieš akis - naktinė Palanga ir pilnos kišenės pinigų!

-    Jie ten nėra buvę, - paaiškino Mandarinas, - o aš pažadėjau nuvežti.

Po kelių valandų jie atsidūrė kažkur Žemaitijos viduryje. Keliukas, vedantis j užkeiktą Bliuzo ežerą, buvo kimšte užkimštas automobilių. Išsodinę Aldo bičiulius pankroko grupės „Kramegalai" protagonistai, vienas siaubingai raudonais, kitas peroksidu nublukintais plaukais pasuko atgal j Palangą. Angelas išlindo pro langą ir staugė:

-    Bliuzas - liga!

Žmonės šypsojosi. Matyt, manė jį rėkiant - bliuzas yra jėga!

Pakeliui Mandarinas papasakojo, kad Pervalkoje susidraugavo su nuostabia septyniolikmete mergina, save vadinančia Lada.

-    Nepatikėsi! Ji - be vienos kojos.

-    Invalidė? - nustebo Angelas. - Na, tu ir niekšas, suvedžiojai merginą, sėdinčią krėsle su ratukais. O gal ji vaikšto su ramentais?

-    Nieko panašaus, - kietai gniauždamas vairą, atkirto Mandarinas. - Vaikystėje Lada gyveno kaime, tėvas pasiėmė ją j laukus ir girtas ar su kombainu, ar su kažkokia žoliapjove užvažiavo ant jos, žaidžiančios pievoje. Truputėlį aukščiau čiurnų nupjovė abi kojas.Vieną koją jai mikrochirurgai idealiai prisiuvo Maskvoje!

-    O kur antra?

-    Antros nepavyko rasti, sako, kad kažkoks valkataujantis šuo nusinešė.

Angelas atitraukė nuo lūpų plastikinį butelį su kolos ir brendžio mišiniu ir griausmingai nusikvatojo. Jam ši istorija atrodė lyg koks kliedesys. Jis konvulsyviai blaškėsi automobilio sėdynėje, tarsi norėdamas nuplėšti saugos diržą. Kosėdamas, dusdamas ir kikendamas braukė ištryškusias ašaras ir bejėgiškai sustenėjo:

-    Iš miško atbėgo vilkas ir nusinešė Raudonkepuraitės koją.

Kiek aprimęs, jis paklausė:

-    Kaip vis dėlto ji vaikšto?

-    Turi naujausio modelio japonišką rankų darbo protezą. Žinok, kol nenumoviau jai džinsų, nieko nepastebėjau. Eisena kaip gulbės.

-    Kiberpankė-kibergulbė! - suriko Angelas. - Tai deivė! Tai naujos kartos žmogus iš manifesto!

-    Kokio manifesto? - nustebo Mandarinas.

-    Neuro samprotavimai prieš vaizdo kamerą. Tie, kuriuos planavome transliuoti internetu. Neprisimeni?

-    A, - numykė Mandarinas, - nėra ko stebėtis, prieš tai su juo tris paras buvau gėręs „Stipriausiojo" alaus.

Angelas įdėmiai pažvelgė į bičiulį.

-    Man atrodo, kad šiandien pirmą kartą per visą vasarą matau tave blaivą. O ta kibemeįgalioji mergina gal turi „britvą"?

-    O taip, broli. Sakė, tokią nedidelę „Yamahą". Ir ne taip, kaip tu, ji priklauso kažkokiai „britvininkų" gaujai. O dar ji turi fantastiškos formos dideles krūtis. Tikrų tikriausia kiber-pankė. Gal todėl, kad neturi kojos, daug geria, vieną vakarą Pervalkoje sugebėjo trūkti net ant mariose įrengto tiltelio. Ji labai linksma, išradinga ir protinga. IQ - turbūt šimtas penkiasdešimt! Tiesa, nedaug kas supranta jos juokelius, - vardijo mergaitės privalumus Mandarinas. - Be to, labai seksuali. Tiesa, dar ji turi įtėvius, kurie abu dabar yra aukšto rango vyriausybės valdininkai. Po operacijos ją dar mažą įvaikino vilniečių sutuoktinių pora. Kur tu pamatysi prasigėrusio traktorininko dukterį, bėgiojančią su japonišku protezu?

GRAŽI SUKNELĖ - TAI BĖDA

Gerokai po vidurnakčio, jiems jau sėdint Palangoje, „Anapilio" klube, prie jų staliuko priėjo du vaikai. Berniukas trylikos metų, o mergaitė maždaug devynerių.

-    Parašykit mums autografą, - paprašė berniukas.

Angelas apstulbo.

-    Jūs mus su kažkuo painioj ate, - ištarė jis.

-    Mes - „Kramegalų" fanai, - pareiškė mergaitė. - Buvome jūsų koncerte „Baltuosiuose kupranugariuose".

Mandarinas išplėtė akis:

-    Gal buvote iki galo ir matėte?..

Angelas, laukdamas atsakymo, užspringo alumi, susiėmė už gerklės ir net atsilošė.

-    Ne, kai sutemo, išėjome namo, - paaiškino berniukas.

-    Ačiū Dievui, - atsikosėjęs sumurmėjo Angelas.

Pasirašęs pasiūlė Mandarinui keliauti į visai šalia, „Šachmatinėje", klubą „Gavrity". Tai buvo tuo metu Vilniuje dar labai populiaraus, modernaus ir brangaus šokių muzikos klubo filialas Palangoje. Prie įėjimo su apsauga kariavo kažkoks plikai galvą nusiskutęs buduliukas.

-    Praleiskit, aš savininką pažįstu, - žemaitiškai maurojo jis. - Galiu jam net paskambinti!

Išsišiepę abu pankai ramiai perėjo face control ir susimokėję po dvidešimt penkis litus pateko į stebuklingo Vilniaus klubo palangiškio brolio vidų.

-    Mama mia, ogi taip pat kaip Niujorke, - apžiūrinėdamas mėlynas lempas, plonyčiu balseliu manieringai vebleno Mandarinas.

Angelas irgi plonyčiu pederasto balsu kreipėsi į barmeną:

-    Du alaus, katinėli.

-    Kalbėkit normaliai, nes nieko neparduosiu! - piktai atrėžė vaikinas.

Paėmę alaus, bičiuliai atkreipė dėmesį į strypčiojančio prie plokštelių grotuvų didžėjaus išsiplėtusius, suapvalėjusius vyzdžius. Žiūrėdamas į ekstazi vežamo didžėjaus veidą, Angelas mintyse įsivaizdavo, kad jis prieš gerą valandą atėjo į darbą ir vietinio narkotikų platintojo paklausė:

-    Ką šiandien labiau ėmė?

-    Labiau ekstazi nei vitaminą, - atsakė jaunuolis, kuris vasaros pabaigoje galutinai „prasitorčins", prasiskolins tiekėjams, bus pasmaugtas virvute ir įmestas į jūrą už Šventosios.

Todėl didžėjus nusipirko iš platintojo du ratus ir vieną iš jų tuoj pat maktelėjo. O kaip kitaip? Kaip be narkotikų didžėjus pajus muziką ir ką reikia groti apsvaigusiems šokėjams? Paryčiui, kai šokėjai, norėdami aprimti, užsirūkys žolės, platintojas ir didžėjui atneš suktinukę.

Fantazuojančio Angelo dėmesys nukrypo į apypilnėje šokių salėje besitrinančią ganėtinai įvairią publiką. Visi spoksojo vieni į kitus. Matyt, laukė stebuklo, už kurį suplojo dvidešimt penkis litus. „Garsas puikus, - pamanė Angelas, - Drėma išmano savo darbą."

Algis Drėma buvo senas Angelo pažįstamas, šokių muzikos specialistas, retkarčiais šokių klubuose įrengiantis garso sistemas. Kadangi Angelas buvo apsirengęs iš bagažinės ištrauktu ir tik filmavimams tinkamu klaikiu „Adidas" treningu, su kuriuo jo tėvas humoro laidoje vaidindavo paauglį antiglobalistą, todėl jautėsi nelabai jaukiai ir nuėjo atsisėsti ant baro kėdutės. Pasižiūrėjo į šalia sėdinčią paauglę.

-    Kaip tau čia patinka? - paklausė jis.

Ji nedrąsiai pažvelgė jam į akis.

-    Nieko. O tu gal iš Vilniaus?

Angelas linktelėjo.

-    O kaip Vilniaus „Gavrity"? Skiriasi kuo nors?

-    Ne, tik publika gal kitokia, - skiedė vos porą kartų tame klube lankęsis Angelas. - Visą žiemą prasėdėjau „Gavrity".

-    O aš čia būnu beveik kiekvieną vakarą, - atšovė mergina.

Ji, matyt, niekaip negalėjo suprasti, už ką įeidama į „Gavrity" mokėjo dvidešimt penkis litus. Brangūs bilietai į klubą buvo tik filtras nuo padugnių. Angelas pažiūrėjo į jos vaikišką veidelį, patylėjo ir paklausė:

-    Kodėl nešoki?

Mergaitė gailiu balsu sumurmėjo:

-    Mano negraži suknelė.

KO IŠ TIESŲ VERTA VYKTI Į PALANGĄ

Paryčiais išėję iš „Gavrity", bičiuliai taksi nuvažiavo į vadinamąją Kosygino vilą, kur Mandarinas buvo radęs nakvynę.

Tik pabudęs ir šiaip ne taip praplėšęs akis, Angelas nuskuto prie jūros. Nusirengęs nuogas narsiai šoko į klaikiai šaltas drumzlinas bangas. Klykdamas jis greitai pasimurkdė, grįžo į krantą, kiek sušilo, sėdėjo ant smėlio, žiūrėjo j jūrą ir nieko negalvodamas murkė:

-    Om, om, om...

Nuo Palangos pusės pajūriu atėjusi jauna porelė sustojo visai netoli, taip pat išsirengė nuogai ir nubėgo į jūrą. Angelas nustojo murkti ir įsistebeilijo į merginą. Kai ji kaip eikli kumelaitė šokinėdama per bangas parlėkė į krantą, Angelas pakratė galvą, pirštu ant smėlio nubrėžė pliusą ir ėmė murmėti:

-    Sveika Marija, malonės pilnoji...

Įsmeigęs akis į jūros tolius, jis apie pusę valandos mechaniškai murmėjo tą patį, kol vėl staiga papurtė galvą ir pašoko.

Grįžęs į pušyno slepiamą medinę vilą, pažadino bičiulį.

-    Viskas, važiuojam namo. Ką gero buvo galima čia pamatyti, pamačiau.

BALANDŽIAI BURKUOJA ANT SOFOS

Vakare grįžę į Vilnių, jie susitiko su naująja Mandarino drauge ir nušliaužė į „Bixus". Kavinė-baras „Bix" Vilniuje buvo ir yra vienintelis smuklės interjero klubas, kuriame galima pašokti skambant alternatyviajam rokui. Atsisėdusi prie staliuko, La-da pavartė valgiaraštį ir numykė:

- Kodėl čia nėra mano mėgstamo žalio faršo? Kartą išeidama iš vieno restorano už žandų prisikimšau karpačio ir automobilyje, kai mane namo vežęs vaikinas lindo bučiuotis, išstūmiau faršą sau ant lūpų ir skruosto, - Mandarinas rūsčiai susiraukė, o Lada, nekreipdama į jį dėmesio, tęsė: - Vaikinas buvo ne gaidys ir nulaižė.

Angelas nusišypsojo.

-    Prisiminiau, kad prieš penkerius metus irgi labai mėgdavau valgyti kotletams paruoštą faršą, su visokiais prieskoniais ir panašiai. O paprasčiausias receptas toks - imi žalią faršą ir pridedi daug aštrios raudonosios paprikos, juodųjų maltų pipirų ir druskos. Nežinau kaip kam, bet man labai skanu. Bet viena kulinarė tada mane prigąsdino, kad žalias faršas labai pavojinga, ir aš nustojau valgyti.

Angelas vienu mauku išgėrė taurę brendžio, užgėrė arbata ir paprašė Lados paduoti valgiaraštį.

-    Nepasiduokime. Jei faršo nėra kaip atskiro patiekalo, -murmėjo jis, - mes jį galime rasti kaip sudedamąją kokio nors patiekalo dalį. Panele, - šūktelėjo jis padavėjai, - o kotletų yra?

-    Ne, - atsakė priėjusi mergina.

-    Cepelinų nėra?

-    Nėra.

-    Koldūnų?

-Yra.

Angelas apsidžiaugė.

-    Tegul jūsų virėjos koldūnus atšildo mikrobangų krosnelėje ir deda į lėkštę. Virti nereikia. Prie žalių koldūnų mums reikės griežinėliais supjaustytos citrinos ir aitriosios paprikos ar „Tabasco" padažo. Man dar du šimtus brendžio! - užsakymo pritrenktai padavėjai pavymui sušuko jis.

Lada sukikeno kaip ufonaute ir dar užsakė vytintos armėniškos mėsos. Tai buvo džiovinto kumpio ir tam vakarui džiovinto faršo griežinėliai. Mergina iki pusės įpjaudavo koldūną, pridėdavo pipirų, druskos ir įsprausdavo džiovintos mėsos gabalėlį. Tada - į burną ir užkąsdavo citrina. O Angelas tokį patiekalą dar užgerdavo brendžiu - dėl dezinfekcijos.

-    Drįstu pareikšti - pasakiškas skonis, - mėgavosi Lada.

Vėlai naktį, kai Angelas jau nebegalėjo sėdėti ir vis krisdavo nuo kėdės, jie sėdo į taksi ir nuvažiavo į jo namus.

Kitą rytą buto šeimininkas atsargiai įsliūkino į kambarį, kuriame nakvojo balandėliai. Aldas gulėjo apsikabinęs mergaitę. Kita ranka švelniai glostydamas savo mažą juodą barzdelę, užsidegęs pasakojo:

-    Mama septyniasdešimt penktaisiais metais išvažiavo į tarptautinį psichiatrų simpoziumą Vienoje, sutiko ten Vainš-raiderį, mano busimąjį tėvą, ir į Tarybų Lietuvą negrįžo septyniolika metų. Tėvas - grynas Niujorko italas, nemokantis savo protėvių kalbos. Jis visada pabrėždavo, kad turi ir judėjų kraujo.

-    Tu žydas ar kaip? - šypsodamasi klyktelėjo Lada.

-    Tėvo močiutė buvo žydė, vadinasi, dar bent lašą žydiško kraujo turėčiau turėti.

Angelas žinojo, kad Mandarinas turi JAV pilietybę ir Lietuvoje gyvena tik keletą metų, bet istoriją apie jo tėvus girdėjo pirmą kartą. Jis įdėmiai išklausė, krenkštelėjo ir atsargiai įsiterpė:

-    Atsiprašau, gal patikslintum, koks yra tavo visas vardas ir pavardė?

-    Aldas Marija Vainšraideris, pravardė Mandarinas.

-    Kaip gražu, - susimąstęs sumurmėjo Angelas. - Kai tari „Aldas", žiūri į veidą ir aptinki itališkų bruožų, kai „Marija", matai mažą, smailią lietuviškų genų nosytę, o „Vainšraideris" - tai tavo žydiška barzdelė?

Mandarinas pasimuistė, neramiai pažvelgė į Ladą.

-    Netrukdyk man pasakoti šeimos istorijos, - ir tęsė toliau: -Užaugau Niujorke. Vėliau mano vyresnę seserį Aurorą motina ištrėmė į Vasario 16-osios gimnaziją Hiutenfeldo kaime Vokietijoje, paskui ir mane. Kad nereikėtų mokėti už mokslus, mūsų šeimą valdanti mama nutarė, kad ir sesuo, o vėliau ir aš, baigę gimnaziją, studijuosime Vilniuje, nes čia gyvena mūsų močiutė. Baigęs gimnaziją, atvažiavau į Lietuvą, stojau šen bei ten, tačiau įstojau tik į kunigų seminariją.

-    Aš bijau kunigų, - antklode dengdamasi krūtis, sumurmėjo Lada, - jie visi man atrodo tokie seni.

-    Tačiau ten pasimokiau tik metus. Grįžau pas tėvus į Niujorką, čia dirbau ir mokiausi jau visai kitų dalykų.

Lovoje iš po pagalvės kyšojo Lados protezas. Mandarinas pamatė, kur nukrypo Angelo žvilgsnis, ir protezą paėmė į rankas.

-    Kam protezui reikalingas skystųjų kristalų ekranas? - atsargiai paklausė Angelas.

-Jis turi daugybę funkcijų. Pavyzdžiui, ekrane aš galiu pamatyti, kiek žingsnių nuėjau vakar, - paaiškino Lada. - Yra tam tikras ekonomiško vaikščiojimo limitas. Po tam tikro žingsnių skaičiaus gamintojas nebegarantuoja, kad protezas nenutrins man kojos galo odos.

-    Ohoho!

-    Be to, jis nanotechnologijomis yra pagamintas iš naujos kartos polimerų, kurių savybės prilygsta metalų savybėms. Labai lengvas ir tvirtas, - pasigyrė Lada, - laidus elektrai. Tose vietose, kur protezas susiliečia su blauzda, yra auksiniai elektrodai, jais teka silpna srovė, imituojanti nervų šaknelių dirginimą. Teoriškai sugalvota tam, kad jausčiausi lyg turinti visą koją.

-    Mane tai velniškai jaudina, - glostydamas dirbtinę, lyg silikoninę protezo odą, gašliai sušnibždėjo Mandarinas. - Jaudina labiau nei tikra koja.

Mergaitė kiek paniuro ir užsimerkė, o Angelas vogčiomis stebėjo Mandariną. Į Ladą jis žvelgė švelniai, o ne šaltoku ir abejingu narcizo žvilgsniu kaip į kitas merginas. Tada jis pamanė, kad gal dėl jos Vainšraideris, neseniai savanoriškai perėjęs atranką į pirmąjį Lietuvoje realybės šou „Akvariumas", atsisakė ketinimų užsidaryti stikliniame name ir dėl to nė kiek nesijaudino. Žiūrėdamas į patogiai ant sofos įsitaisiusią balandėlių porą, Angelas pastebėjo, kad jie puikiai sutaria.

-    Uuu, Lada, prašau, atnešk man arbatos, - saldžiu tingi-nėlio balsu suokė Mandarinas.

Lada žybtelėjo akutėmis:

-    Vyras - jėga, vyro reikia klausyti, vyras visada teisus! - ji atsikėlė, mikliai prisitaisė protezą, užsimovė džinsus ir išėjo j virtuvę.

Angelui buvo labai įdomu, kaip protezas prisitvirtina prie kojos, tačiau įveikęs smalsumą jis kukliai spoksojo pro langą.

-    Geriausia pasaulyje mergina, - iš laimės apsalusiomis akimis tyliai sušnibždėjo Mandarinas.

Nulydėjęs Ladą žvilgsniu, Angelas pasiėmė cigaretę.

-    Beje, kur dingo ant stalo gulėjęs žiebtuvėlis?- tikrindamas kišenes ir eidamas prie bufeto ieškoti degtukų, paklausė jis.

Virtuvėje Lada užkaitė arbatinuką ir atsisėdusi ant kėdės pasiraitojo džinsų klešnę. Ties blauzda smiliumi spustelėjo ir proteze atsivėrė nedidelės durelės. Šypsodamasi Lada iš džinsų kišenės išsitraukė sulamdytą servetėlę, tuščią vazelino buteliuką ir plastmasinį žiebtuvėlį ir sukišo į slėptuvę proteze. Namuose, savo kambaryje, spintelėje ji turėjo specialų stalčių visokiems iš visur vogtiems niekniekiams.

Susitvarkiusi mergina atėjo iš virtuvės ir padavė Mandarinui garuojantį žaliosios arbatos puoduką:

-    Kitą kartą, kai tau niežtės ausį, nesikasyk. Pasakyk man.

BAGDONO SŪNUS IR ANGELO TĖVAS

Suskambo durų skambutis.

- Matyt, tėvas atėjo, - pasakė Angelas. - Įleisti ar ne? Gal maisto kokio atnešė?

Jis nuėjo prie durų, pažiūrėjo pro akutę, pamatė tėvuką ir atsidusęs atrakino duris.

Angelo tėvas su motina išsiskyrė dar 1996 metais. Tais pačiais metais tėvukas nutarė nebedėstyti Pedagoginiame universitete ir išėjo į pensiją. Jis jautėsi laimingas, rašė knygas apie savo gimtąjį kaimą Kupiškio rajone, vaidino saviveikliniame senjorų teatre, o pastaruoju metu ir televizijos humoro laidose. Arčibaldas Mucikevičius kartą pakvietė jį vaidinti ir nuo to laiko tėvukas tapo neatskiriama Bagdono humoro laidos dalimi. Tėvukas vaidino vieno Bagdono personažo -debilo kaimiečio sūnų imbecilą.

-    Kaip sekėsi koncertas? - kabindamas švarką paklausė tėvas.

-    Neblogai, - sumurmėjo Angelas.

Rodydamas į uždarytas kambario duris, tėvukas paklausė:

-    Ar ta akiniuota pas tave sėdi?

-    Ar Monika? Ne.

-    Labai prasta. Moteriškė su akiniais - nekas. O dar studentė. Studentės ateina ir išeina. Kai pabaigia studijas.

-    Aha, - nuolankiai pritarė Angelas.

Tėvas paėmė maišelį ir nuėjo į virtuvę.

-    „Lietuvos žiniose" rašo, kad į sceną grįžęs Angelas nevengia riebių keiksmažodžių.

-    Tikiuosi, nepatikėjai, kad koncerte galėčiau siaubingai keiktis?

-    Žinoma, kad ne, - tėvas ištraukė iš maišelio gerą gabalą lašinių ir ragaišį. - Beje, nuogų užpakalių rodymas - senas lietuviškas patriarchalinio kaimo moterų paprotys. Kaime sodybos būdavo tankiomis tvoromis apsitverusios, kad ne tik kiaulės, bet ir vištos, gink Dieve, į svetimą daržą neįlįstų. Bet tarp kaimynų visada kildavo konfliktų. Prasidėdavo barniai, kaip bobutė sakydavo, lojojimas - šuniškai! Pritrūkus smarkių žodžių, būdavo badomasi špygomis, o pabaigoje būdavo pakeliami sijonai ir kaimynės viena kitai parodydavo užpakalį. Tai būdavo argumentum ultimum - paskutinis argumentas. Susikūrus vienkiemiams šitokios moterų kautynės išnyko - sodyba atsitolino nuo sodybos.

Angelas krenkštelėjo:

-    Vadinasi, mes atgaivinome šią smagią lietuvių tautinę tradiciją nauju variantu. Iš tiesų tai buvo speciali, gerai parengta ir surepetuota akcija. Grupės „Antis" lyderis Kaušpėdas kažkada man yra sakęs, kad pankizmas - aristokratijos pramoga. Užpakalį bet kas gali parodyti. Tačiau jei parodysi užpakalį, o ant jo plazdendamas sparneliais staiga nutūps drugelis, tai jau bus estetinis aktas.

Tėvas susimąstęs valgė lašinius.

-    Aristokratiška pramoga? - prabilo jis. - Prisiminiau devynioliktame amžiuje parašytą lenkų bajoro Stanislovo Morav-skio knygą „Keleri mano jaunystės metai Vilniuje". Joje pasakojama, kaip maskarado metu į maršalkos Sulistrovskio, vėliau tapusio Minsko gubernatoriumi, salę įsirito nuostabi švediška krosnelė. Joje buvo matyti durelės, o virš jų užrašas: „Ir kam tas smalsumas?" Kažkoks protinguolis atidarė, žvilgtelėjo, sumišęs užtrenkė jas ir spruko šalin. Ir kiekvienas aristokratų puotos dalyvis iš smalsumo žvilgtelėjęs kaipmat užtrenkdavo dureles ir nė nesigirdavo ką matęs. O toje krosnelėje tūnojo pats Sulistrovskis, tiesiai prieš dureles atstatęs dviem žibintais apšviestą apvaliąją savo kūno dalį, bet ne veidą.

KODĖL METAMOS MERGINOS

- Kaip tau sekasi su Monika? - kai išėjo Angelo tėvas, nedrąsiai naują temą pradėjo vis dar lovoje gulintis Mandarinas.

- Viskas, broleli, - griežtai atsakė Angelas.

Vainšraideris nepatikėjo.

-    Ką, rimtai?

-Ji man papasakojo savo istoriją. Prieš porą metų ji turėjo penkiolika metų už save vyresnį draugą. Jis gerai žinomas poetas, prisimenu jį iš vaikystės. Tarybinių laikų pabaigoje jam buvo aštuoniolika ar devyniolika metų. Leidyklos kiekvienais metais išleisdavo vis kokią jo knygą. Gaudamas tais laikais milžiniškus honorarus, poetas smagiai leisdavo laiką Vilniaus senamiesčio kavinėse. Paskui greitai vedė. Jaunutė medicinos studentė pagimdė jam sūnų. Bet su pirma žmona ilgai negyveno. Vedė kitą, vėl pasidarė vaiką. Tačiau greitai vėl išsiskyrė ir vaiką užtaisė trečiai. Trečia už jo ištekėjo, tačiau kitą dieną po vestuvių, kol jis kažkur girtas voliojosi su savo bičiuliais, pabėgo. Tai buvo moters klasta - per vėlai supratusi, kad jos mylimasis yra alkoholikas ir psichopatas, ištekėjo tik tam, kad vaikas turėtų formalų tėvą. Darbo savo atžaloms išmaitinti jis neieškojo, jis juk POETAS! Poetas visada daug gėrė, o kapitalistinėje Lietuvoje eilėraščiai buvo niekam nereikalingi. Girtas būdavo labai agresyvus. Mušdavo buvusias žmonas ir senuką tėvą, beje, irgi poetą. Senamiestyje lįsdavo muštis su „bomžais". Taigi suko poetas savo gyvenimo ratą ir atėjo laikas, kai Vilniaus bohemos pamėgtoje rašytojų ir visokių menininkų kavinėje „Suokalbis" jis susipažino su Monika. Ji pasakojo, kad buvo labai laiminga: galėdavo elgtis bet kaip ir tauzyti bet ką. Tiesa, ji sakė, kad už tai taip pat nuo jo ne kartą gaudavo į lempą. Ji įsimylėjo, apsvaigo nuo jo ir po kiek laiko jis jai irgi užtaisė vaiką.

-    Veislinis bulius, - vartydamasi lovoje, sumurmėjo Lada.

-    Aha, - pritarė Angelas ir tęsė pasakojimą toliau. - Monika svajojo, kaip gimdys, tačiau laiku viską į savo rankas paėmė jos motina. Padarė jai abortą. Uždraudė susitikinėti su alkoholiku. Monika susirgo nervais, persikraustė laiką stumti į ŠMC kavinę ir klaikiai įniko į narkotikus. O poetas jai vis paskambindavo ir girtas rėkdavo: „Žudikė! Tu nužudei mano kūdikį!" Monika sakė, kad po aborto vieną vasarą prapūtė taip, kad vasaros neatsimena. O tuo metu antroji poeto žmona neapsikentė ir kreipėsi į teismą alimentų. Taip poetas greitai atsidūrė laisvojoje zonoje, dabar ją savo eilėraščiuose išdidžiai vadina kalėjimu. Per Kalėdas jau išeis - Monika bijo, kad ją vėl ims persekioti.

-    Prisiminiau! - sušuko Mandarinas. - Rodė per teliką. Kažkokioje pokalbių laidoje poetą pasodinusi žmona teisinosi, kad genijų uždarė į zoną.

-    Taip. Ir laikraščiai rašė, - pritarė Angelas. - Prisiklausęs tokių Monikos istorijų, pastebėjau, kad ji turi polinkį provokuoti konfliktus. Kai tu buvai išvažiavęs, pas mane buvo vakarėlis. Jau paryčiais su Monika sėdėjome virtuvėje ir staiga ji man rėžė, kad mano darbas nerimtas, nepastovus, nes priklausomas nuo televizijos sezonų. Pasijutau labai įžeistas. Dabar net nesuprantu kodėl. Gal tai ji pasakė labai šlykščiai? Bet iš tiesų, tiek metų dirbdamas visokiose prodiuserių firmose, pats jaučiu ir žinau, kad ir visi kiti, dirbantys prie televizijos projektų, labai nerimauja dėl savo laidų ateities. O jeigu reitingas bus prastas? Nors buvo ir tokių atvejų, kai televizijos vadovybė be aiškių motyvų nutraukdavo ir aukščiausią reitingą turinčias laidas. Žodžiu, labai įsiutau ant Monikos, trenkiau kumščiu į stalą ir liepiau jai nešdintis lauk.

-    Ohoho, - sukikeno Mandarinas.

-    Manai, ji išsigando? Suprato, kaip mane įžeidė? Nieko panašaus. Griebė pustuštį brendžio butelį ir kažką nerišliai staugdama trenkė į stalą. Jos akys buvo stiklinės, žvilgsnis paklaikęs. Tada šiaip ne taip visa kompanija užglostėme konfliktą ir nuėjome miegoti.

Mandarinas juokdamasis susirietė lovoje.

-    Šauni mergina!

-    Tai dar niekis, - atsiduso Angelas. - Po kelių dienų buvome su ja mieste. Pasivaikščiojome, sėdome į automobilį ir aš nuvežiau ją namo. Ji gyvena soduose, tėvai neseniai pasistatė namą. Įvažiavau į tokį neapšviestą keliuką, sustojau. O ji man netikėtai pareiškia, kad nusprendė namuose nenakvo-ti. Aš jai nuoširdžiai aiškinu, kad man ryt j darbą, esu pavargęs, noriu gerai išsimiegoti. O ji: „Nelipsiu iš mašinos, baigta. Vežk mane j savo namus!" Visaip, ir gražiuoju, ir juokais, prašiau eiti namo. Niekaip neperkalbėjau. Tada įsiutau, išlipau iš mašinos, atidariau jos pusės dureles ir ištempiau ją lauk. Ji ne-sistoja ant kojų, tik ištempta griūva tamsoje ant žvyruoto keliuko. Kol aš apeinu automobilį ir atsisėdu, ji taip pat vėl įsėda. Tada ištempęs ją užtrenkiau dureles, o ji šoka ir gulasi ant automobilio. Man pasidarė baisu: tamsu, kelias neapšviestas, kam nors iš toliau turėjo atrodyti, kad kažkas kažką muša.

Mandarinas ir Lada tirtėdami iš juoko raitėsi lovoje, o Angelas rimtai tęsė toliau:

-    Tempdamas Moniką iš mašinos trečią kartą, pro sukąstus dantis švogždžiau, kad man nebeišlaikys nervai ir imsiu ją mušti. Tada ji ėmė klykti: „Mušk, daužyk" ir panašiai. Aš ją velku žvyrkeliu, o ji klykia kaip žudoma. Aplinkinių namų languose šviesos geso, kitų užsidegė. Pasijutau kaip serijinis moterų žudikas, kažkokiu tamsiu kaimo keliuku velkantis dar vieną savo auką. Mane apėmė tikras siaubas, juk žmonės ga

li policiją iškviesti, jiems turbūt atrodė, kad kažkas kažką bando nužudyti. Laimei, trečią kartą nuo mašinos Moniką nutempiau šiek tiek toliau ir staigiai nubėgau į automobilį. Kol užvedžiau, ji pašoko ir, matyt, norėjo pribėgusi pulti po ratais ar dar ką nors, tačiau užkliuvo už kupsto ir pardribo, o aš greitai nuvažiavau.

Šiaip ne taip sutramdžiusi juoką, Lada pasiteiravo:

-    Po to turbūt daugiau nebesusitikote?

Angelas patylėjo ir nusišypsojo.

-    Gerai būtų. Po kelių dienų susitaikėme. Monika atsiprašė ir vėl kurį vakarą įsiprašė į svečius. Kitą dieną ji pasakė, kad eina pas ginekologę. Ramiausiai pareiškė, kad, matyt, serga makšties grybeliu ir man taip pat reikės gerti vaistus. Po vizito pas gydytoją paskambino ir pranešė, kad buvo pas ginekologę ir liga jai tik pasivaideno.

-    Na, turbūt tada tu ją jau metei, - dusdamas iš juoko, pasakė Mandarinas.

-    Taip. Norėjau nusivesti į televizijos bokšte dviejų šimtų metrų aukštyje esančią kavinę „Paukščių Takas", išdaužti langą ir ją numesti.

BUITĮ SUSITVARKYTI LABAI PAPRASTA

Angelas nutilo ir godžiai užsirūkė. Tada Ladai liūdnai pasakė:

-    Tai reiškia, kad neturiu merginos.

-    Greitai turėsi, - giedrai, tvirtai, pasitikėdama tarė Lada. Jos veido išraiška buvo tokia, jog atrodė, kad ji turi viešąją įmonę „Kurvų lizdas".

-    Man neatrodo taip paprasta. Ievutė, kalė, su ja gyvenau šešerius metus, tiek prisidirbo, kad apie tai papasakosiu kada nors vėliau, - atsiduso Angelas.

Ant lovos vis dar gulintis Mandarinas išsišiepė:

-    Pažiūrėk į tai iš kitos pusės, juk tavo bute ji įdėjo plastikinius langus ir nupirko kompiuterį.

-    Greitai ateis žiema, - maloniai šypsodamasi pridūrė Lada, - jei vėl susitaikytum su Ievute, gal iki tradicinių pavasario skyrybų ji pasirūpintų parketu?

KAIP SUSIRASTI MERGINĄ

- Mes privalom jam rasti merginą, - pareiškė Mandarinas.

-    Tuoj pat, - pritarė Lada.

Ji išsitraukė mobilųjį telefoną ir suspaudė kažkokį numerį.

-    Labas, Agne, turime vieną draugą. Reikės su juo pasidulkinti.

-    Aš turiu pagalvoti, - sutriko Agnė.

-    Gerai. Bet žinok, kad reikia.

Angelas, gal irgi kiek sutrikęs, tylėjo. Po dešimties minučių jie sulaukė Agnės skambučio. Mergina tarė:

-    Gerai. Jei reikia, tai reikia.

Į šalį padėjusi mobilųjį telefoną, Lada ėmė svarstyti.

-    Išsiskyręs su Ievute, tu pradėjai realybės šou su merginomis. Monika - tavo pirmasis numeris. Aš būsiu režisierė ir tave aprūpinsiu darbo medžiaga. Paskui pažiūrėsim, kaip seksis.

-    Tai gal realybės šou dalyves reikėtų kaip nors kataloguoti? - įsiterpė Mandarinas.

Angelas trenkė sau delnu į kaktą.

-Teisingai! Laiško forma parašysiu Monikos seksualinių galių analizę.

Jis nubėgo į miegamąjį ir įjungė kompiuterį. Kiek laiko pa-tarškinęs klavišais, išspausdino lapą ir atnešęs parodė Mandarinui su Lada.

Nr. 1-MONIKA

Vyrai bijo skriausti moteris. Todėl išsisukinėja, meluoja ir

nesako tiesos. Nemeta tiesiogiai... Mesti tiesiogiai vyrui tas

pats, kas mušti moterį.

Azijietiški veido bruožai. Akiniai. Įžvalgios mintys, literatūros pomėgis ir patologinis jausmų nevaldymas. Mandarinas tavęs nekentė, o ką manė kiti - težino Dievas. Motina sugalvojo vardą Monika, o tėvas visada tau sakė: „Išmok tylėti". Manau, kad motina visada tavęs nekentė, o tėvas mylėjo.

„Su tokiu vardu - tik į mėnulį", - pasakytų Bagdonas.

Mūsų santykiuose svarbiausia tavo iniciatyva. Pagrindinė pažinties frazė: „Oką jūs veiksite po koncerto? Gal važiuojam į kokį „tūsą?"

Mandarinas greitai perskaitė ir susiraukęs suriko:

-    Kas čia per nesąmonė! O kur jos seksualinių galių analizė? Angelas sukikeno ir kaltai skėstelėjo rankomis.

-    Tai, kad dar nespėjau įsigilinti. Tiesą sakant, mes tai darėme tik kokius penkis kartus ir kokių nors stebuklų nepastebėjau. Viską temdydavo jos isterijos priepuoliai.

- UŽPAKALIŲ RODYMO REKORDAS

- aurulinka@mail.com

- angelas®televizija.lt

- ŽLUGIMAS

- angelas@televizija.lt

UŽPAKALIŲ RODYMO REKORDAS

Bagdonas energingai įėjo į firmos kabinetą ir nepasisveikinęs Angelo paklausė:

-    Viena moteris pasakojo, kad praėjusį sekmadienį per pamaldas tave matė bažnyčioje?

Angelas, kažką spausdinantis kompiuteriu, stipriai paraudo ir ūmai užsikosėjo. Nusukęs žvilgsnį į šalį, sumosikavo rankomis.

-    Nesąmonė! Gal koks antrininkas?

-    O aš maniau, kad pradėjai merginas jau ir bažnyčiose kabinti! Puiki idėja, juk pamaldos turėtų žadinti seksualumą. Ir apskritai intelektualiai ir nebanaliai religinga mergina turėtų būti labai aistringa. Lietuvoje juk daug problemų dėl nekokybiško sekso. Klausyk, ar nenorėtum įsteigti seksote-rapijos centro?!

-    Ne, - maigydamas spausdintuvą, atsiliepė Angelas.

-    Ateitų poros su vaikais. Vyrus siųstume pas aerobikos instruktores, kad išmoktų šokti. Moteris - į tavo kabinetą paskaitos apie kokybišką orgazmą. Vaikus į žaidimų kambarį. Paskui visi susitiktume baseine. Po kursų moterims parašytum jų seksualumo analizę. Receptą, taip sakant...

-    Vienai merginai bandžiau parašyti, bet...

-    Tu - daktaras! Sekso mašina! - pertraukdamas kolegą, suriko Bagdonas - Privalai kiekvieną merginą išmokyti pasiekti kokybės!

Angelas pasikasė ausį.

-    Zinai, man šiandien koncertas. Turiu skubėti. O ir sprukti reikia greičiau, kad baisusis Arčibaldas neapkrautų darbais.

Suklerusiu spausdintuvu sėkmingai atspausdinęs aštuonis koncerto scenarijaus egzempliorius, Angelas spruko iš mažo ir amžinai netvarkingo firmos kabineto televizijoje. Sėdo į automobilį ir iš miesto centro greitai atsidūrė Žvėryne. Bute Liubarto gatvėje gyveno Mandarinas ir gal dar šeši studentai, jis buvo vadinamas Liubarto alude. Parketas buvo siaubingai ištryptas, apmušalai apiplyšę, virtuvė aprūkusi, o vonios kambario sienos nudažytos raudonais aliejiniais dažais, todėl čia kartais buvo filmuojami Bagdono humoro laidos siužetai.

Mandarinas sėdėjo virtuvėje baltomis peroksido putomis išsitepęs galvą. Jis mostelėjo į liesutę garbanotą merginą:

-    Tai - Agnė. Ji šiąnakt su tavim miegos.

-    Taip. Tai tavo nauja mergina! - iškišusi galvą iš vonios, klyktelėjo Lada.

Angelas pasižiūrėjo į droviai droviai besišypsančią merginą ir griuvo į seną sukiužusį fotelį.

-    Labai gerai, - tyliai, susigėdęs sumurmėjo jis.

Įdėmiai juos visus apžiūrėjęs, pamanė, kad ant virtuvinio

stalo per daug tuščių „Stipriausiojo" alaus butelių.

-    Ė, kaip man nusidažyti?! - šaukė Mandariną iš kambario atbėgęs kažkoks Lados draugas.

Lada Angelui paaiškino:

-    Mes visi čia galvojame, ką daryti, kad „Kramegalų" koncerte atrodytume kaip pankai.

-    Geriausia nieko nedaryti, - ėmė aiškinti pankų patriarchas, - nebūtina klaikiai atrodyti ir gadinti plaukus peroksidu.

Merginos, ačiū Dievui, savo garbanų negadino, o Lados bičiuliui Angelas perokside pamirkytu šepetuku brūkštelėjo tik subtilų brūkšnį nuo kaktos iki pakaušio a la football star Beckham.

Tada susikrovė gitaras, laidus ir kitus įvairiausius koncertui reikalingus prietaisus ir susigrūdę į kelis automobilius išvažiavo į „Baltųjų kupranugarių" kavinę. Čia lauko kiemelyje vakare turėjo įvykti antrasis „Kramegalų" koncertas.

Kavinėje juos pasitiko jauno veido, bet visada kažkuo susirūpinęs savininkas.

-    Šiandien nerodykit užpakalių, - perspėjo kapitalistas.

-    O papus galima? - rimtai pasidomėjo Mandarinas.

Angelas įsiterpė:

-    Nieko nedarysim, kas galėtų jums pakenkti. Šiandien švelni programa. Visiškas „softas". Be to, prie mūsų prisijungė keletas naujų muzikantų - klavišininkas ir perkusininkas, todėl patys sau norime gerai pagroti.

Laimei, savininkas išvažiavo ir nematė, kaip jau temstant per „Mis Griausmas" rinkimus grupės būgnininkas pradėjo po sceną raičiotis su merginomis. Joms ant nuogų pilvų žymekliu rašė autografus. Per pertrauką šoko ir savo laisvąją programą rodė du jaunučiai gėjai. Jie laižėsi, graibėsi ir šokinėjo vienas ant kito lyg šoktų baletą. Merginos kilnojo plakatus „MANO NEKALTYBĖ - TAVO RANKOSE! GREIČIAU, ŠIĄNAKT, DABAR!", „TYROS MEILĖS BAŽNYČIA", „Tu -naujas Jėzus!" Ir tradiciškai energingai svaidė kelnaites ir liemenėles j sceną. Per dainą „Aš nuplikau nuo peroksido" keturi bičai šoko pogo ir su dirbtine estetizuota agresija plėšė vienas kitam marškinėlius. O koncerto pabaigoje Angelas suriko:

- Neteršime gero „Baltųjų kupranugarių" vardo! Išeikime visi į Vilniaus gatvę ir siekime naujo Lietuvos rekordo. Parodykime daugiausia nuogų užpakalių ir krūtų per vieną roko koncertą.

Gatvėje atrodė, kad Lietuvos olimpinė krepšinio rinktinė ką tik laimėjo auksą. Merginos klykavo, pypsėjo pro šalį važiuojantys automobiliai. Lada ir dar kažkokia mergina apsikabinusios, tik su liemenėlėmis zigzagais bėgiojo gatvės viduriu. Televizijos operatorius, turintis kamera užfiksuoti rekordą, keikėsi ir rikiavo rekordo dalyvius. Kaip vėliau paaiškėjo, devyniolika vaikinų rodė subines, viena mergina krūtinę, o dar septynios - liemenėles. Kažkokie trys, matyt, atsitiktinai pro šalį ėję ir iš kitos gatvės pusės veiksmą stebėję trisdešimtmečiai homoseksualistai, plekšnodami vienas kitam per užpakalius, džiaugsmingai bučiavosi.

SAVIVEIKLINIS LAISVALAIKIO BŪRELIS

Kitą rytą po koncerto pas Angelą užsuko tėvas. Įėjęs į virtuvę, jis iš kišenių ėmė traukti ir ant stalo dėti džiovintus grybus.

-    Dešimt tikrų baravykų, - juos išrikiavęs, tėvas patenkintas patrynė rankas. - Pavogiau iš sužadėtinės.

-    Kaip šaunu, - nušvito sutinęs Angelo veidas.

-    Kadangi ji tau rašinėja laiškus, esą vagiu jos knygas, tai...

-    Tai reikia vogti iš tikrųjų, - gerdamas kefyrą džiūgavo Angelas.

-    Vakar sužadėtinė nutaisė suktą veiduką ir sako: o kodėl tu nieko su manimi nepadarai? Ko nepadarau - klausiu. Na to... to paties - mekeno ji.

Angelas pastatė kefyro stiklinę ir išsišiepęs sukluso.

-    Aš to nedarau su lavonais, sakau. Ji nustebo, sako, aš dar gyva. Bet moteriški tavo organai jau seniai nebefunkcionuo-ja, bandžiau jai paaiškinti. O ji pasiuto: moteris visada gali! Štai kur bobos protas, o dar turi aukštąjį išsilavinimą.

Angelas vėl išsišiepė ir dirbtinai atsiduso:

-    Aukštąją ji baigė, matyt, senokai, turbūt kokiais 1950 metais.

-    Kaip vakarykštis koncertas? - grūsdamas džiovintus baravykus į stiklainį, ramiai pakeitė temą tėvas.

-    Normaliai. Gana kultūringai buvo, - nelabai tvirtu balsu atsakė Angelas.

Tėvas užsuko stiklainio dangtelį.

-    Barščius galėsi pagardinti. Tikras baravykas skleidžia tokį aromatą, kad visa laiptinė kvepės. Beje, pagaliau supratau, kas yra jūsų grupė. Saviveiklinis laisvalaikio būrelis. Daugybė inteligentų po darbo renkasi į folklorinius dainų ir šokių ansamblius. Kiti groja kaimo kapelose, vaidina mėgėjų teatruose, kaip ir aš daugybę metų. Dabar vaidinu televizijos humoro laidoje, vadinasi, nors esu baigęs aktorinį, tačiau tik septyniasdešimties sulaukęs tapau profesionalu. O visi tie saviveikliniai būreliai inteligentams reikalingi, kad nereikėtų vakarais sėdėti prie butelio, kad būtų galima kultūringai praleisti laisvalaikį.

Angelas nuoširdžiai linksėjo galva ir į perdžiūvusią gerklę vis pylė baltą kaip sniegas kefyrą.

AUKSO VERTA POZA

Prabėgus savaitei Bagdonas darbe užsipuolė Angelą:

-    Viena moteriškė sakė, kad vėl tave matė bažnyčioje per sekmadienio pamaldas.

-    Negali būti.

-    Aš tavimi netikiu. Ta pažįstama žino, kaip tu atrodai. Ji tave sekė ir pastebėjo, kaip po pamaldų užkalbinai kažkokią merginą. Ir pakvietei ją kavos!? Ir ji nuėjo su tavimi!

Sėdintis ant sofutės Angelas pasimuistė, atsiduso ir nežiūrėdamas Bagdonui į akis pradėjo pasakoti:

-    Tai nesusipratimas. Bet naują merginą neseniai nukabinau. „Brodvėjaus" klubo tualeto prieangyje. Tai naujas triukas - kad laikas neprailgtų, eilėje stovinčioms merginoms siūlai šokti. Taip susipažinome, valkiojomės po miestą, buvome kažkokiame koncerte Kalnų parke. Dar po kelių dienų ją pasikviečiau į namus ir balkone užlaužiau. Ji pasilaižė ir sako -bijau. O aš nuoširdžiai prisipažinau, kad irgi bijau. Tada sukūriau koncepciją. Vieną vakarą tik bučiuotis, bet labai ilgai. Buvo įspūdinga, nuo bučinių ir glamonių ji stipriai įsiaudrino ir, atrodė, net pajuto orgazmą. Kitą vakarą, galvoju, jau nusirengsime nuogi ir tiktai glamonėsimės. Kur tau! Tiktai neišėjo. Pasižiūrėk.

Angelas ant pilvo atsigulė ant sofutės. Suglaudė kojas, dešinę per kelią užlenkė viršun ir tęsė:

-    Įsivaizduok, kai ji gulėjo tokia poza, aš buvau ant viršaus. Ar supranti, kur remiasi jos pėda?

-    Oho! - suriko Bagdonas. - Tokių pozų pasaulyje nebūna!

-    Ir aš nepatikėčiau, jei taip nebūtų atsitikę. Ir viskas idealiai patogu, lyg tyčia sukonstruota. Matai, ji yra miniatiūrinė,

bet neatrodo nei liesa, nei žema. Žodžiu, buvo pasakų pasaka.

-    Rašyk jos seksualinių galių analizę.

Angelas paėmė popieriaus lapą, labai greitai parašė ir padavė Bagdonui.

Nr. 2 - AISTĖ Poza, kokios pasaulyje nėra ir daugiau nebus.

- Kaip tai nebus? - nustebo Bagdonas.

-    Su ja nelabai įdomu bendrauti, lyg ir nėra apie ką kalbėtis.

-    O ką ji veikia?

Angelas atsiduso:

-    Auksinių papuošalų parduotuvės direktorė.

TU NUMEGZK, MOČIUT, MAN KELIĄ

- Ne, matyt, niekur neisiu. Dar nieko nenusprendžiau. Jei kas, paskambinsiu, - Angelas pasakė Mandarinui ir tingiai padėjo mobilųjį.

„Žolinė, į darbą nereikia, - mąstė jis, - kažin ar verta su kuo nors susitikti." Tačiau, kai praėjo pusė dienos, suprato, kad namų sienos jį slegia, kiek pasimuistęs, paskambino Mandarinui.

Netrukus Angelas atsidūrė prie Lados namų Algirdo gatvėje ir spaudė durų skambučio mygtuką. Pamatęs jį su dėže alaus rankose, Mandarinas apsidžiaugė. Pro praviras duris į miegamąjį buvo matyti, kad Lada, atmetusi rankas kaip nukryžiuotas Jėzus, miega. Angelas nusistebėjo:

-    Kas jai? Dar tik septynios vakaro.

-    Ai... - kvailai šypsodamasis, numykė Mandarinas.

-    Gal ji laimėjo gėrimo čempionės titulą?

-    Vakar su Lada ir jos drauge Joana prisilupome, - paaiškino Mandarinas. - O šįryt Lada su Joana išgėrė truputuką alaus. Paskui Joana, tvarkydama namus, netyčia užtiko pačios kažkada paslėptą vyno butelį. Kai išlupo ir tą, iš Totorių gatvės pėsčiomis ėjome į čia. Ladą teko vesti švelniai prilaikant, panašiai lyg bulvių maišą vilktum. Tas maišas vis atgydavo ir nubėgdavo nežinoma kryptimi. Nuėjęs ieškoti, rasdavau kokiame nors Senamiesčio kieme sustingusiu kaip zombio žvilgsniu sėdinčią ant žemės. Joana atrodė kiek geriau. Prie „Lietuvos" kino teatro į kalną lipome laipteliais, jos abi prisivijusios senutę paklausė: „Bobute, kur eini". Senutė paaiškino, kad į „Maximą". Tada abi pareiškė, kad joms pakeliui. Bobutė ėmė dairytis į mane, einantį pavymui, ir kaip prisukamas kareivėlis mikliai paspartino žingsnį. Gal mano raudoni plaukai padarė jai prastą įspūdį.

Bičiuliai susidaužė alaus buteliais.

-    Velnias, taip ir nesusigaudau, kaip man elgtis su merginomis, - nusivalęs alaus putą nuo lūpų, po pauzės prabilo Angelas. - Norėtųsi smagiai pasidulkinti ir įdomaus ką nors moteryje atrasti.

-    Praėjusią savaitę, kai dėl įsidarbinimo vėl buvau užsukęs į televiziją, prie kavos aparato Bagdonas man patarė, kad pirmiausia reikia susikurti koncepciją, - paaiškino Mandarinas.

-    Nagi nagi, - susidomėjo Angelas.

-    Bagdonas pirmiausia išaiškino, kokios yra mergišių rūšys. Šiaip visi vyrai norėtų būti lovelasais, be saiko medžioti ir daryti visas merginas. Tačiau tai nėra taip paprasta, nes dauguma vyrų yra negražūs, neprotingi ir tinginiai. Daugumai arba daugmaž pusei jų neišeina lengvai nukabinti kiekvienos patikusios merginos ir greitai patiniškas medžioklės entuziazmas atvėsta. Kita vyrų rūšis yra melagiai ir pagyrūnai. Jie susiklosčius patogioms aplinkybėms padaro vieną kitą merginą ir paskui labai ilgai skiedžia ir fantazuoja, kaip ir su kuo dulkinosi. Visokių nevykėlių yra daug rūšių, tačiau aukščiausią mergišių rūšį Bagdonas išskyrė į dvi dalis. Patys tikriausi mergišiai yra tokie, koks „Vakarinių personų" narys Arnas Vėberneris buvo prieš dešimt metų. Jis iš tiesų fiziškai patrauklus visoms moterims, ramaus charakterio, mažakalbis ir seksualus. Atrodydavo, kad merginų jis net nekabina, nes jos pačios kaip musės prie medaus lipdavo prie jo. Sunku pasakyti, ar jis pats dėdavo nors kiek pastangų siekdamas jam patikusios merginos. Greičiausiai jam nieko nereikėdavo daryti, tik nesipriešinti merginų geiduliams. Tačiau tai yra Dievo dovana. Antroji svarbi lovelasų rūšis - fiziškai gana patrauklūs, tačiau ne tokie kaip Vėberneris. Jie norėdami turėti daug sekso partnerių turi nertis iš kailio, aktyviai kabinti ir kabinti moteriškėms makaronus. Tačiau šios rūšies lovelasų moteriškasis arealas yra ribotas, jie gali suvedžioti tik tam tikro tipo, ne visas jiems patinkamas moteris, bet tokias, kurioms jie patys daugmaž genetiškai tinka.

-    Velniškai sudėtinga, - atsiduso Angelas.

-    Matai, fiziškai nukabinti ir perdulkinti visų neįmanoma. Kiek merginų galima realiai padaryti per metus?

-    Teoriškai po vieną per savaitę, o praktiškai turbūt po vieną per mėnesį.

-    Teisingai, nes be sekso dar yra darbas, buitis, poilsis ir panašūs dalykai. Bagdonas tave laiko sekso mašina, tačiau tai yra tik jo fantazija. Norėdamas tapti sekso mašina, tu turi susikurti kokią nors sekso teoriją, kažkokį merginų suvedžiojimo mechanizmą, turi įtempti intelekto jėgas. Turi turėti kokią nors koncepciją.

-    Bet aš pats nežinau, ko noriu.

-    Svarbiausia pradėti, paskui viskas eis savaime, - atkirto Mandarinas.

-    O kokia tavo seksualinė teorija?

-    Bagdonas paaiškino, kad man kitaip nei tau, aš nesu nusivylęs meile. Aš dar įsimylėjęs Ladą. Man kitų moterų nereikia, man gera, aš dabar laimingas. Mano seksualinė teorija -Lada, ir daugiau nieko...

-    Na ir paistalai, - susimąstė Angelas. - Kažkokia beprotybė...

Ilgą bičiulių pokalbį nutraukė atsikėlusi Lada. Ji išlindo pro miegamojo duris ir paklausė:

-    Labai gera nubusti namie. Kaip ryte grįžom? Su taksi?

Svečiai nusikvatojo, o ji paėmė nuo stalo atidarytą alaus

butelį.

Netrukus atsikėlė ir Joana. Angelas įdėmiai ją apžiūrėjo, papliaukšėjo liežuviu ir pamanė, kad ji visai nebloga. Tamsiaplaukė, rudaakė, lieknutė. Ji pasakė, kad Vilniuje atidarė naują paslaptingai kultinį Lotynų Amerikos muzikos klubą „Rio". „Matyt, kas nors panašaus į „Gavrity", - pamanė Angelas.

Vėlai naktį kompanija - Mandarinas, Angelas, Lada ir Joana - išsikvietė taksi ir nuvažiavo į Vokiečių gatvę. Išlipę iš mašinos jie pasuko į Mėsinių gatvelę, kur iš tolo malonia šilta gelsva šviesa spindėjo smuklės, pavadintos live music club, langai. „Brodvėjuje", populiariausiame Vilniuje smuklės tipo klube, kasdien nuo aštuntos vakaro vykdavo gyvos muzikos koncertai, bet Angelas į klubą niekada neateidavo anksčiau kaip dvyliktą valandą, tad nė karto nematė nė vienos gyvos grupės. Diskoteka klube trumpiausiai tęsdavosi iki keturių ryto, o tai ir buvo svarbiausia.

„Brodvėjaus" tarpduryje Joana ėmė glėbesčiuotis su kažkokia mergina, ši priėjo prie apsauginio ir liepė juos visus keturis praleisti be mokesčio. Kai filantrope ėjo lauk, Angelas ją pažino. Tai buvo bliuzo karalienė Airina. Atrodė labai gerai - ilgi garbanoti plaukai, spindinčios meile akys ir profesionalus make up. Pastaraisiais metais Angelas jos iškart niekaip neatpažindavo. Jos įvaizdis jo sieloje buvo įstrigęs nuo 1989 metų, kai roko festivalyje Kauno sporto halėje, užsitempusi suplyšusius džinsus ir apsiavusi paprastus sportbačius, įsijautusi į muziką, Airina dainavo ir verkė scenoje.

„Brodvėjuje" Angelas sėdėjo Joanai iš kairės ir be perstojo laižė jai ausį. Dažnai nepataikydavo, tad pusė jos veido buvo šlapia. Joana svaigo, o jis greitai pajuto, kad kažkas klube yra ne taip. Love is in the air - aplinkui sėdintys žmonės mielesni nei visada, aplinkinių žvilgsniai šilti ir spindintys. Tada suprato - pirmą kartą į „Brodvėjų" atėjo ne vienas, o su mergina. Tikras skandalas! Kai įvirsti tik su vyrų kompanija, niekas į tave nekreipia dėmesio. Jokia mergaitė nepervers svajingu žvilgsniu, nepadovanos mįslingos šypsenos. Kviečiama šokti, mergina būtinai nužvelgs lediniu žvilgsniu ir kietai, atsainiai sučiaups lūpas. Šokdama abejingai žvalgysis į šalis ir trumpais atsakymais į klausimus įvarys baimę, kad nedrįstum prašyti telefono numerio. Po šokio, kai atsisės prie savo staliuko, o tu prie savo, jos žvilgsnis ramiai klaidžios po salę ir niekada neužklius už tavęs. Kai užsimanysi pakviesti kitą merginą - pasirodys, kad visos klube su vaikinais.

Dabar viskas buvo atvirkščiai. Angelas nematė nė vienos su vaikinu. Pro šalį per dažnai praeinančios ir aplink sėdinčios vienišos, paguodos laukiančios merginos jį ryte rijo akimis. Kai kurios atrodė kaip alkanos vilkės, o kitos kaip sekso ištroškusios laputaitės. Kai ėjo į tualetą, vieną kartą krūtys į jį atsitrenkė, o antrą brūkštelėjo per nugarą. Dvi netoliese alutį gurkšnojančios panelės - šviesiaplaukė ir tamsiaplaukė - ne-sigėdydamos spoksojo tiesiai į Angelą, o brunetė net mirktelėjo. Jis pamanė, kad jos pasiryžusios žvilgsniais ir meiliais šypsniais jį išrengti. Tada skaniai apsilaižytų ir savo aštriais baltais dantukais visą sukramsnotų.

Jeigu Joana būtų bent pusvalandį kur nors dingusi, kaipmat kuri nors būtų jo pašonėje. Merginoms nereikia laisvų vaikinų. Jos geidžia svetimo.

ŽOLINĖ

Kitą rytą, o gal jau ir dieną Angelas sėdėjo Lados kambaryje prie jos kompiuterio, šalia stovėjo atkimštas alaus butelis. Išsiblaškęs maigydamas klaviatūrą, jis rašė elektroninį laišką Mandarino seseriai į Niujorką.

aurulinka@mail.com

>labas, mylima Aura. šakės, geriam per žolinę su >Mandarinu, su jo nuostabia mergina Lada ir su Lados drauge Joana,

>kuri irgi nuostabi. Kadangi idealizuoju moteris, tai Joanai >daviau pravardę - „Meksikos karalaitė". Nuostabi išblyškusio balto

>veido mergina, puikiais juodais plaukais. Geriam jau antra diena.

>vakar buvome brodvėjuje, toks klubas, buvau su mergina tam klube

>pirmą kartą, nes anksčiau varydavau ten tik mergų ieškoti. >jsivaizduok, ten visos mergos sukos. Buvau su mergina, visą laiką

>laižiau jai ausj - nuoširdžiai, iš meilės einamuoju momentu,

Tiesa, neseniai po 2 metų pertraukos su

>bagdonu vartojau labai kokybišką extc. Esu užrišęs, bet buvo

>pasaka, lindau prie kažkokių šlykščių kaimiečių mergų, žertvų

dirbančių Londone, tos verkė, kad niekas

>jų nemyli. Aura, labai myliu tave, tu esi nepaprasta

asmenybė, mes

>niekada nepamirštam tavęs, ilgimės ir laukiame. Aš labai nuoširdžiai.

>Nevažiuok j Lietuvą su tuo savo amerikiečiu draugu, jis atims tave iš mūsų. Jis

>nesupras draugiškų bučinių, o apskritai aš bučiuočiau tave visą

>šimtus kartų, nes tu esi pasaka.

>

>Dabartau mieloji rašo

MANDARINAS................................................AURA,

MANDARINAS GIRTAS, JIS NUĖJO

>GERTI PAS SAVO NUOSTABIĄJĄ LADĄ. Vėl rašo tau Angelas, tave labai

>mylintis. vis ieškau

>geros partnerės. Tai, tiesą sakant, yra nuostabios paieškos. Aura, labai

myliu tave - nevažiuok j Lietuvą su „jobarium". Nesuprantu, kodėl praėjusiais metais, kai buvai Lietuvoje, Ievutė, „dura", taip nekentė

>tavęs, bet jos jau nebėra. Ji prisidirbo ir mes išsiskyrėme. >Tiesa, „svolačius" pasiėmė kelias savo gėles ir žada kompiuterį atimti.

Nevaryk į LIETUVĄ SU

>DRAUGU, LABAI PRAŠAU, NEBŪSIU LAIMINGAS. nORS KAS ŽINO, JEI TU MYLI

>JĮ, TAI IR AŠ JJ PAMILSIU. GAL JIS BIŠKI HOMAS? TADA SUTARTUMĖM IR

SU JUO. aTĖJO LADA, MANDARINO DRAUGĖ. NEPATIKĖSI, BET TARP JŲ TIKRAS ROMANAS, TIKRA MEILĖ. IABAI MYLI VIENAS KITĄ IR LABAI PAVYDULIAUJA

>VIENAS KITO. AŠ VISADA SĖDDŽIU NUO LADOS PER METRĄ, KAD MANDARINAS NEPAVYDULIAUTŲ. LABAI GERA PORA. TAIP IR YRA, AŠ JĄ KARTU SU MANDARINU LABAI MYLIU IR >PATI PAMATYSI, KAI ATVAŽIUOSI j LT. ŽODŽIU, GERAI PAGALVOK- KIENO

>LIEŽUVIS GERESNIS, AR TAVO AMERIKIEČIO, AR MANO IR

KITŲ LT PALIKTŲ

>VAIKINŲ.

>Tiesa, svarbiausia naujiena - dabar Lietuvoj yra 2 geriausios grupės -

> mano „Kramegalai" ir GRUPE FUTBOLAS. BŪTINAI PAKLAUSYK JŲ MUZIKOS

>GALI ATSISIŲSTI. ADRESAS WWW.HARDCORE.LT, PO TO IEŠKOK GRUPĖS SPORT IR

>4 LANGELIO SU JŲ KŪRYBA IR DEMO. ŽODŽIU, SUSIRASI. DABAR

PAPASAKOSIU.................................. Atleisk, jau

pavargau, einu gert.

>Labai, labai tave myliu ir labai lauksiu. Kaip asmenybės. IKI

TAIP NEBŪNA, BET STRIPTIZO ŠOKĖJOS SCENOJE KARTAIS VERKIA

Tą patį vakarą sutemus iš taksi „šarano" išvirto Joaną apsikabinęs Angelas. Po jo kojomis švelniai lingavo Pilies gatvės grindinys, o prieš akis ryškiai spindėjo kukli neoninė iškaba „Rio". Mandarinas su Lada jau leidosi klubo laipteliais žemyn.

Vestibiulyje ūsuotas dėdė, parduodantis bilietus, kalbėjo su rusišku akcentu ir atkreipė dėmesį į raudonus Mandarino plaukus:

-    Niagiarai, jūsų šukuosena niagiarai.

-    Tai labai padorus vaikinas, dirba televizijoje, - užstojo Angelas bičiulį ir jie nušliaužė, kaip tada pasirodė, į ilgus ir erdvius „Rio" rūsius.

Skambėjo „Ritmo de Janeiro". Publikos dauguma kalbėjo ne valstybine kalba. Vainšraideris padavėjos paklausė, ar seniai jį atidarė.

-    Jau pusantrų metų.

Merginos nuėjo šokti. Lada raitėsi kaip driežas, o nuostabiosios Joanos puikių sambos žingsnelių buvo pilna visa šokių aikštelė. Angelas beprotiškai mėgo šokti, todėl valandą trynė batus į „Rio" grindis, kol išmoko pagrindinį sambos judesį. Joana jautėsi puikiai, nes ji vienintelė iš visų lankytojų buvo panaši į karštą Argentinos šokėją. Sekiodamas paskui jos užpakaliuką, Angelas suprato, kad tik jis gelbsti ją nuo neseksualios pilkos kelnių spalvos.

-    Ar žinai, kodėl vyrai nemėgsta šokti? - sukuždėjo jai į ausį. - Bijo judinti užpakalį. Bijo, kad kitiems vyrams atrodys kaip gėjai. Kažkada supratau, kad iš tiesų tai niekam nerūpi, ir per vieną sekundę tapau puikiu šokėju.

Vėliau klube padaugėjo žmonių ir mažytėje scenoje šalia didžėjaus kaip paprastai atsirado go go šokėja su sidabrine liemenėle ir šortais.

Lada ją atpažino:

-    Tai Greta, neseniai baigė mūsų mokyklą.

Angelas stovėjo nusisukęs nuo scenos, o Joana jį erzino:

-    Ko nežiūri, juk striptizas jau prasidėjo.

-    Įdomiau žiūrėti tau į akis, - atsakė jis, bet Joana, atrodo, netikėjo.

Tuo metu, kai panelė iš Lados mokyklos jau movėsi kelnaites, ši su rankoje iškeltu mobiliuoju prišoko arčiau ir klastingai sušuko:

-    Greta, tau skambina mama!

FACE CONTROL

Kai „Rio" klube katastrofiškai padaugėjo plikagalvių budulių, kompanija sėdo j taksi ir nušvilpė į „Gavrity".

-    Ar jūs nelabai girtas? - Angelo paklausė Falck security apsauginis.

Angelas įsiuto. Dėdė su dideliu pilvu ir ūsais, kuriuos jis, tiesa, buvo nusiskutęs, naudojosi tarnybine padėtimi.

-    Taaip, aš labai girtas, - suriko.- Ką - Face controll

-    Jūs į klubą šiąnakt nepateksit.

Angelas suriko:

-    Tave atleis iš darbo!

Mandarinas pasivedė Angelą į šalį ir paguodė:

-    Užtat sutaupėm šimtą litų.

Angelo galvoje įvyko sekundę trukęs persikėlimas, tai yra staigi kelionė laiku ir erdve... Jie eina iš Lados namų. Tamsios laiptinės apačioje stovi kažkoks vaikinas geltonais marškiniais.

-    Atsiprašau, - sako jis, - kur čia penkioliktas butas?..

-    Spyxsteri! - sušunka Lada.

Su picos dėže laiptinėje stovi naujasis „Kramegalų" grupės narys, klavišininkas Spyxsteris. Jis dirbo picų išvežiotoju ir dabar kažkam vežė picą į tą pačią laiptinę, tačiau tame bute durų niekas neatidarė.

Angelas su juo apsikabino.

-    Tai bentššš nerešššalus sušššitikimas, - apsidžiaugė jis.

Įvyko dar vienas sekundę trukęs persikėlimas... Mandarinas, Lada, Angelas ir picą šlemščianti Joana nei iš šio, nei iš to atsiduria ant Vokiečių gatvės suoliuko. Neaišku, ar piktai, ar pagarbiai Angelas Spyxsteriui pareiškia:

-    Joana - amžinai alkana būtybė.

Spyxsteris išvažiavo savo reikalais, o skersgatvyje į „Brodvėjaus" klubą skambėjo klaikūs gitaros garsai. Vaikinai, kiekvieną naktį ten renkantys išmaldą, Angelą ir Mandariną atpažino ir nedvejodami davė jiems padainuoti.

„Brodvėjaus" tarpduryje jie vėl pamatė bliuzo karalienę. Ji šiek tiek svirduliuodama iš piniginės ištraukė pinigų ir padavusi administratoriui sumurmėjo:

-    Už vieną.

-    Ką darai?! - sušuko jai Joana.

-    Perkuoššši bilietą į klubą, - atsakė vylingai prisimerkusi dainininkė.

-    Bet juk šiandien čia tavo koncertas! - išsprogino akis Joana.

Neįtikimas atvejis, o gal buvo labai vėlus metas, tačiau kompanija „Brodvėjaus" balkone iškart rado laisvą staliuką. Mandarinas su merginomis nuėjo šokti, o Angelas išgirdo, kaip prie gretimo staliuko sėdintis vyras padavėjai pareiškė:

-    Esu Kuliavas, gitaristas. Ką veiki po darbo?

-    Už penkiasdešimt čiulpiu, už šimtą sukramtau, - iškošė pro dantis mergaitė ir pakeitusi peleninę nuėjo.

Persisverdamas per turėklus Angelas žiūrėjo žemyn į šokančioje minioje šmėkščiojančias raudoną Mandarino ir auksinę Lados galvas. Joana irgi kažkur nuėjo...

...Netikėtai Angelas pastebėjo laiptais į balkoną palipusį apsauginį. Jis ramiai stebėjo Angelą. Tada „Kramegalų" lyderis susivokė, kad vienas šoka aplink kėdę ir priklaupdamas meiliai laižo jos atkaltę, ranktūrius, kojas. Nuo gretimo staliuko pakilo besišypsanti mergaitė ir paėmusi už rankos nusitempė jį į šokių aikštelę. Toje grūstyje ji trynėsi į jį krūtimis ir kažką kuždėjo į ausį.

Po kiek laiko Angelas pamatė, kad dangus giedras, Paukščių Tako žvaigždės ryškios kaip niekada. Rugpjūčio naktis. Su nepažįstamąja jie sėdi kažkokiame parkelyje ant suoliuko. Pasibučiavę atsistojo ir siauromis vingiuotomis gatvelėmis apsikabinę grįžo į „Brodvėjaus" šokių aikštelę.

MEILUŽIO DAIKTUS - PRO LANGĄ

Šeštadienį Angelas pabudo visiškai... nuogas... Vienas lovoje... Pas Ladą namie... „Keista, juk turėjau miegoti su Joana... - pamanė jis. - Arba... O su kuo vakar taip saldžiai bučiavausi? Hm..."

Atsikėlė vienoje lovoje miegoję Joana, Mandarinas ir Lada. Angelui pasirodė, kad jie keistai įbedė į jį akis. Jis nusuko žvilgsnį ir nedrįso užduoti kultinio Lados klausimo: "O kaip grįžome namo? Turbūt su taksi ar kaip?.."

Po kelių valandų jie išėjo iš Antakalnio prekybos centro, stumdami visokių gėrybių pilną vežimėlį. O po dešimties minučių Angelas iš savo balkono penktame aukšte jau išmetė susuktą kilimą. Apačioje stovinčios merginos džiaugėsi nematyta pramoga, o Mandarinas jį nuvilko prie mašinos. Su Joana sėdėdamas ant automobilio bagažinės ir gerdamas alų, Angelas susigriebė:

-    Fuck, juk mes pamiršome pagalves ir antklodes. Aldai, gal tu nueik?

-    Išsiversime be jų, - prieštaravo šis.

Tačiau racionaliai pasvarstęs, įveikė savo tingų egoizmą ir nuėjo į butą. Laukdamas po balkonu, Angelas išgirdo Mandarino balsą:

-    Kad aš tavęs daugiau nematyčiau! Neištikimas veltėdi! Nebegrįžk niekada!

Su tais žodžiais jis per balkoną sviedė krūvą patalynės. Dvi pagyvenusios moteriškės, einančios pro šalį, užvertė galvas ir sustojo. Angelas suklupo šalia pagalvių ant žolės:

-    Brangusis, prašau man atleisti! Paskutinį kartą! Maldauju!

PELNINGAS „BOMŽŲ" DARBAS

Sugrūdęs kilimą ir patalynę į automobilio bagažinę, Angelas Mandarinui pasiūlė:

-    Lekiam į Antakalnio paupius.

-    Į tas pačias gerai žinomas vietas? - supratingai paklausė Mandarinas.

-    Taip, brangusis.

Joana nieko nesuprato.

-    Ko ten gali reikėti?

-    Mums trūksta didelės kepsninės ar bent geros keptuvės. Ko nors panašaus, - miglotai paaiškino Angelas.

Joana vėl nesuprasdama suraukė nosytę.

-    Galėjai paimti iš namų arba nupirkti parduotuvėje.

-    Ten, kur važiuojam, niekas nekainuoja nė cento. .

Paupyje Mandarinas sustabdė automobilį. Angelas su Lada išlipo ir kikendami nubėgo prie pirmų šiukšlių konteinerių. Keptuvę jie rado iškart, o kepsninę - kitose dėžėse už šimto metrų. Tai buvo didelis aliumininis dubuo.

-    Atsiprašome, gal turite mobilųjį telefoną, - paklausė viena bobutė, plepėjusi su drauge ant šlaito prie Neries. - Salia upės guli moteris be sąmonės.

Telefono niekas nebuvo pasiėmęs, Lada joms guviai pasakė:

-    Mes čia dirbame.

-    Aaaa. Jie čia dirba, - bobutė supratingai paaiškino bičiulei.

BEBAIMIAI PIROMANAI BANDO SUPLEŠKINT NEMENČINĖS MIŠKUS

Važiuodamas prie Šilo ežero Mandarinas pasuko dešinėn, j pirmą pasitaikiusį keliuką. Už šimto metrų sustojo ir viską išvertė iš bagažinės. Įspūdingiausiai atrodė miške ant samanų patiestas kilimas, maždaug trijų metrų pločio ir dešimties metrų ilgio.

-    Tėvas kažkada iš teatro parsinešė. Vežiojuosi į visus piknikus, - pasigyrė Angelas.

Dubenyje užkūrė ugnį. Angelas ant iešmų sumaustė žalias vištų kepenėles ir širdutes.

-    Receptas keistas, bet aš vaikausi įvairenybių, - paaiškino jis Joanai. - Manęs nežavi banali mityba - kiauliena ir visa kita.

Miškas buvo sausas kaip parakas ir laužas liepsnojo puikiai. Kelis kartus užsidegė samanos, bet prišokę aplaistydavo jas alumi ir patrypdavo batais.

Mandarinas su Lada įsitaisė pataluose ant kilimo. Kai Angelas delnais ilgai, lėtai ir nuodugniai tyrinėjo nusisukusios Joanos užpakalio ovalumą, ji paprašė Lados:

-    Gal pasimylėtumėte?

Bet jie tai jau darė. Buvo vienas kitame. Susiliejo. Angelas ir Joana įdėmiai žiūrėjo į jų veidus. Joana mąstė: „Kodėl jie myli vienas kitą? Kodėl visą laiką kartu, yra neišskiriami? Kodėl Lada tokia laiminga ir apsvaigusi? Kuo ji džiaugiasi? Ką ji mato Aldo akyse? Kas yra meilė? Kodėl aš nesu ištikima nė vienam savo vaikinui? Ir kaip elgtis su tuo žmogumi, kuris glosto man užpakalį? Lenda giliau. Bet aš nežinau, ko noriu. O ką pasakytų Ignas, kuris Vokietijoje galvoja, kad aš jo laukiu. Kai mes kartu, jis niekada nešneka apie meilę, o dabar telefonu iš taip toli sako maloniausius ir švelniausius žodžius. Sako, kad pasiilgo, sako, kad myli, sako... Ne, aš vis dėlto dar neapsisprendusi pasirinkti gyvenimo vyro".

-    Kaip tu mane mylėsi, kai aš išvažiuosiu j Kauną? - nutraukusi savo apmąstymus, Angelo paklausė Joana.

-    Nežinau, - sumurmėjo jis ir nusisuko nuo jos ir besimylinčios porelės, nes suprato, kad jų veiduose nepamatys nieko sau reikšminga. To, kas galėtų atskleisti meilės paslaptį.

Angelą išbudino nemalonus gerklės perštėjimas. Aplink kamuoliais virto dūmai.

-    Miškas užsidegė!

Pažadinęs Ladą ir Mandariną, jis nubėgo prie atokiau ant keliuko stovinčio automobilio ir įšokęs pro praviras dureles, drebančiom rankom užvedė.

-    Kur Joana?! - pribėgusi ir kosėdama suklykė Lada.

-    Nežinau!

Staiga iš liepsnojančios tankmės pasigirdo baisus riksmas ir griūvančių medžių braškėjimas. Išlipęs iš mašinos, Angelas bandė veržtis į tą pusę. Bet Mandarinas jį sugriebė už pečių.

-    Per dūmus nieko nematyti, jeigu ten buvo ji, nieko nepadarysi.

Lada tyliai apsiverkė.

Nemenčinės plente prasilenkdami su kaukiančiomis ugniagesių mašinomis, prasmirdę dūmais, jie parrūko į Vilnių. Pakeliui Angelas dideliais gurkšniais vertė sau į skrandį likusį alų ir nepaisydamas iš paskos važiuojančių automobilių tuščius alaus butelius mėtė pro langą.

EKSTREMIZMO AISTRA MENE SLEPIA MIRTIES TROŠKIMĄ

Sekmadienio rytą Angelas pabudo savo bute ir susiėmęs už galvos sunkiai sudejavo: „Aš vėl visiškai girtas. Kas bus, jei pagaus dėl gaisro? Arba apkaltins Joanos žmogžudyste?" Jis prisiminė, kad vakar su Mandarinu ir Lada sutarė, kad jokios Joanos nė iš tolo nematė ir jokiame miške nebuvo.

Jis sunkiai atsikėlė, nusirengė nuogas, paėmė iš maišelio Joanos maudymosi kostiumėlį ir užsitempė jį. Pasipuošęs nuėjo į kitą kambarį, kur jau atsikėlę rytinį sidrą gurkšnojo Mandarinas ir Lada. Iš spintos jis išsitraukė fotoaparatą. Pats atsistojo prie didžiausios gėlės vazono:

-    Nufotkink atminimui, - paprašė jis Lados.

Netrukus netikėtai jam paskambino Monika.

-    Esi žadėjęs padaryti gražių mano portretų, - numykė ji.

-    Kaip tik fotografuojuosi. Gali tuoj pat atvažiuoti, - apsidžiaugė Angelas.

Atėjusi Monika pirmiausia kikendama papasakojo, kaip du mėnesius nebuvusi „Suokalbyje" užėjo ten susitikti su drauge.

-    Kur du mėnesius buvai dingusi? - paklausė draugė.

-    Ai... buvau įsimylėjusi... - labai abejingai atsakė Monika. Tikėjosi, kad draugė daugiau nebeklausinės.

-    Angelą? - agresyviai, kylančia intonacija kaip gyvatė sušnypštė bičiulė.

Tada Monika nusiminė:

-    Koks mažas Vilnius...

Išklausęs šią širdį draskančią istoriją, fotografas Moniką nusivedė į miegamąjį. Ten iškilmingai tarė:

-    Renkis nuoga.

-    Aš atėjau ne dulkintis, o fotografuotis. Be to, dabar turiu labai rimtą vaikiną, - prieštaravo Monika.

-Jei nenusirengsi, negalėsiu padaryti gero tavo portreto, -nuoširdžiai įtikinėjo Angelas.

Monika pasimuistė ir nusirengė. Išfotografavęs visą juostą, Angelas patikino ją, kad portretų bus labai neblogų. Jie pradėjo bučiuotis, o paskui ir mylėtis. Tada nutarė važiuoti į fotolaboratoriją „Akropolyje".

Atidavę juostelę, jie nužingsniavo paspoksoti į realybės šou „Akvariumas" - stikliniame namelyje gyvenančius žmones. Angelas tris minutes žiūrėjo - ir staiga nusimovęs kelnes parodė jiems užpakalį. Bijodamas apsaugos, iškart spruko šalin. Sėkmingai išnešęs kudašių, jis paėmė iš laboratorijos Monikos portretus. Mergaitė, peržiūrėjusi fotografijas, atsiduso:

-    Niekada nemaniau, kad esu tokia graži.

Angelas patenkintas užrietė nosį.

Vakare pas Angelą į repeticiją atvažiavo „Kramegalų" klavišininkas Spyxsteris. Bet groti jam teko vienam, nes Mandarinas, Lada, Monika ir buto šeimininkas girtutėliai ritinėjosi ant kilimo. Kai Spyxsteris uždainavo liūdną baladę apie tai, kaip merginos įskaudintas vaikinas susideda daiktus ir išeina nežinia kur ieškoti laimės ir meilės, Angelas apsiverkė. Nubraukęs ašarą, jis kūkčiodamas tarė:

-    Verkite ir jūs. O Mandarinas tegul paima kamerą ir filmuoja. Gal dainos filmukas išeitų?

Rytą prie lovos Angelas rado Monikos paliktą laišką.

O buvo taip...

Kai supratau, kad „cirkas baigtas", apsiverkiau iš pykčio.„Melagis! Apgavikas!" - riedėjo nuoskaudos ašaros. Užplūdo nepamatuotos neapykantos banga. „Na, palauk, aš tau parodysiu, kaip mergom makaronus kabinti! Su manim tau toks pigus triukas nepavyks/" -mano galvoje jau brendo keršto planas.

Karšta vasaros saulė Palangos paplūdimy svilino ne tik mano kūną, bet gerokai kaitino ir smegenis. Gulėjau ir mąsčiau: „Kokią jis turi moralinę teisę žaisti mano jausmais! Aš juk niekojo neprašiau! Pats pradėjo kabinėtis, lindo bučiuotis ir reiškė neva atgijusią meilę!" Tysojau ant įkaitusio smėlio ir keikiau likimą ir niekšą, pasitaikiusį mano gyvenimo kelyje.

- Dievo keliai nežinomi, - tyliai ištariau aš ir mano balsas, nuplevenęs per kopas, dingo pušyne.

Mintys vijo mane tolyn nuo jūros, žmonių ir svilinančio karščio į ramų atokų kurorto kampelį. „Čia niekas manęs negirdės", - pamaniau sau. Rinkau žodžius, niekinamas frazes, dėliojau jas į sakinius, kol gimė paniekos ir pagiežos kupinas tekstas. Vaizduotė kūrė reginius, kuriuose mačiau perkreiptą apgaviko veidą.

Kai išgirdau žinutę atsakiklyje, apėmė pasitenkinimas. Renkant numerį, virpėjo rankos, jaudinausi, lyg pirmą kartą dalyvaučiau pokalbių laidos tiesioginiame eteryje.

Brangus Gabrieliau, noriu patikėti Tau vieną mažytę paslaptį. Turiu nedidelę silpnybę. Mane labai traukia visokio plauko Niekšai, Apgavikai, Menkystos ir šiaip pasaulio perėjūnai, kurie meluoja net nemirksėdami. Oi, kaip žiba jų akys tuo metu...Tas keistas ugnies spindesys. ..O jei dar jie elgiasi su manim kaip panorėję - tik spragtelėję pirštais susigrąžina mane arba vienu rankos mostu išmeta už savo gyvenimo borto - tai ir orgazmas jau netoli! ...Ir apskritai mano receptorius labai jaudina Meilės Melo Žodžiai! Man labai patinka, kai meilės santykiai trumpina mano gyvenimą dešimčia metų!

Bet keista, kai protas, pamynęs silpnybes ir ydas, išsiveržia į priekį, kažkodėl imu niekinti ir nekęsti savo meilės objektų. Pradedu įsivaizduoti, kaip jiems nutinka baisiausi dalykai pasaulyje.. .Avarijos, ligos, nelaimės...skausmo ir siaubo perkreipti veidai. Toks džiaugsmas ir palaima užplūsta mane, kai jiems nesiseka! Norisi šėlti, dūkti ir kvatotis! ..Imu kurti įvairiausius planus, kaip galėčiau jiems pakenkti. Ne visada, žinoma, pavyksta, bet juk - KAS NESVAJOJA, TAS NEGYVENA...

DABAR VISAI RIMTAI.

Tai buvo netikra nuo pat pirmos minutė... MUMS PATIKO PANAŠŪS DALYKAI, BET PASAULĮ SUPRATOM SKIRTINGAI.

Dabar žinau, kad niekad neįsimylėčiau žmogaus, kuris labiausiai siekia atkreipti dėmesį ne muzika, tekstais, mintimis, bet skandalais, išsišokimais ir tuščiažodžiavimu. Tikri muzikantai scenoje nekalba. Jie groja...Turi, Gabrieliau, gražių dalykų savyje, bet tuštybės tau irgi pakanka. Be to, turiu prisipažinti, kad negerbiu tavo draugų - paviršutiniški, arogantiški, tušti snobai (tokie kaip Aldas) man neįdomūs. Taip pat ir tokie, kurie džiaugiasi svetimu skausmu. Jie yra silpni, mirę viduje, praradę gyvenimo džiaugsmą, norintys tik imti ir nieko neduoti. Kad tokie žmonės yra tavo draugai, šį bei tą sako ir apie tave, Gabrieliau...

Sorry, kad taip atvirai. Bet galbūt pirmą kartą tau nė kiek nepataikauju.

„Tikras meno kūrinys, - pamanė Angelas, - visi mes pasaulį matome tik savo akimis."

KARALIUS IR ELGETA

Po pragertų Žolinės švenčių Angelas atėjo į darbą, atrakino kabineto duris ir nustebo pamatęs netvarką. Ant stalų mėtėsi picų ir makaronų likučiai. Kompiuteriai buvo neišjungti, o Mucikevičiaus stalčiai išversti. Ant grindų primėtyta banknotų. Kadangi per ilgą savaitgalį Angelas iššvaistė visus pinigus ir važiuodamas į televiziją nykiai mąstė, kaip išgyventi iki atlyginimo, išbarstyti ant grindų pinigai traukė jj kaip magnetas. Jis surinko banknotus ir suskaičiavo. Iš viso buvo šeši tūkstančiai trys šimtai litų. Kadangi tik Mucikevičius sugebėdavo nerasti laiko pietauti ir ėsdavo prie darbo stalo, Angelas pirmiausia paskambino jam. Arčibaldas silpnu balsu atsiliepė tik iš trečio karto.

-    Kažkas nutiko mūsų kabinete, - tarė Angelas. - Atrodo, kad jame būta orgijų. Kompiuteriai neišjungti. Ką daryti?

-    Aš visada sakiau, kad reikia įsistatyti šarvuotas duris ir saugoti kompiuteriuose esamą informaciją. Matyt, kažkas vogė mano naujus projektus, - silpnu balsu sušvogždė Mucikevičius. - Tu kol kas nieko nedaryk, aš po pietų atvažiuosiu. Dabar dar negaliu, labai prastai jaučiuosi.

-    Arba mus apvogė, arba greičiausiai neapvogė, nes pilnos grindys pinigų. Gal taip informacijos vagys palieka honorarus, - supykęs dėl nebe pirmą kartą kartojamų prodiuserio kliedesių, nusišaipė Angelas.

-    A, tikrai, - tarė Mucikevičius. - O kiek ten yra pinigų?

-    Trys tūkstančiai trys šimtai, - sąžiningiausiu pasaulyje balsu atsakė Angelas.

-    Tai gerai. Imk juos ir turėsi firmos gamybos išlaidoms.

Kai keistokai kalbantis prodiuseris padėjo ragelį, Angelas

nusikvatojo. Postalkoholinė depresija išgaravo kaip dūmas, nes jo piniginė išsipūtė nuo „savų" ir firmos pinigų. Jis pamanė, kad Mucikevičius greičiausiai kuoktelėjo ir savo įtarimą nutarė patikrinti. Angelas nuėjo pas televizijos pastato sargą ir paklausė:    ->

-    Ar netyčia nepastebėjote, kas per šventes iš mūsų kompanijos sėdėjo kabinete?

Budėtojas nė nemirktelėjęs atrėžė:

-    Taigi tas storas su akiniais kaip iš martinio reklamos. Visus keturis laisvadienius kabinete sėdėjo, picas jam tik vežė ir vežė. O vieną naktį jis ir nakvojo kabinete.

Angelas nenustebo. Matyt, prodiuseriui per šventes buvo kūrybos priepuolis, kuris baigėsi besaikiu Half life žaidimu kompiuteriu ir siaubingu kūrybiniu pervargimu. Angelas žinojo, kad jo šefas yra labai vienišas žmogus, neturi draugų, kad Kaune gyvenanti žmona griežtai atsisakė keltis pas sostinėje dirbantį vyrą. Angelas spėjo, kad dėl Arčibaldo sunkaus charakterio žmona pageidauja jį matyti kuo rečiau.

Tą dieną Mucikevičius darbe taip ir nepasirodė, tačiau kitą jiedu su Angelu nuo pat ryto zujo po miestą ieškodami fotelių dekoracijoms.

-    Koks rajonas, kokia patogi vieta gyventi, kaip čia gražu, -suburbėjo prodiuseris, kai jie kirto Užupį.

-    Tiesiog Monmartras, - pritarė Angelas.

-    Meno dvasia, - antrino režisierius, bet pro automobilio langą pamatęs šaligatviu einantį raudonai plaukus nusidažiusį paauglį staiga pakeitė temą. - Mandarinas yra antiglo-balistas? Jo vidinis narcisizmas tiesiog spindi.

Angelas patylėjo. Jis tiesiog nesusigaudė, ką genialusis režisierius nori pasakyti. Gal jam nepatiko ryškiai raudonai dažyti Mandarino plaukai?

Grįžę į televiziją, kabinete rado Bagdoną. Robertas vienoje rankoje laikė naujutėlaitį garsinį pistoletą, o kita įkišo pilną dėtuvę šovinių.

-    Ką tik nupirkau, - šypsojosi jis, matyt, džiaugėsi, kad padeda rengtis filmuoti naujo sezono laidas.

Mucikevičius pagriebė pistoletą.

-    Reikia išbandyti! - suriko jis. Puolė prie atidaryto lango ir šiek tiek pro jį iškišęs ginklą kelis kartus pokštelėjo.

Gretimame kabinete dirbantys kriminalinių laidų žurnalistai puolė kniūbsti ant grindų. Jie pamanė, kad juos iš gatvės apšaudo jų laidų herojai.

BALA NEMATĖ, O JEIGU IR MATĖ, TAI NIEKAM NESAKYS

- Kuo toliau, tuo labiau drįstu manyti, kad Erika Skamping yra truputį kvaiša, - tarė Angelas.

-    Kodėl? Juk ji visiems labai patinka, - paprieštaravo Ievutė.

Angelas vaikščiojo po parduotuves su savo sena meile, nes

prodiuseris Arčibaldas Mucikevičius vis labiau garsėjančią di-zainerę pasamdė sukurti naujo sezono Bagdono humoro laidos personažų kostiumus. Sužinojęs, su kuo reikės dirbti, Angelas labai siuto, tačiau Mucikevičiui nieko nesakė. Arčibaldas juk nežinojo, kad Angelas su Ievute yra pernelyg geri pažįstami.

-    Įdomus tas jūsų prodiuseris, - kikeno Ievutė. - Kažin ar jis pats supranta, ką nori sukurti?

-    „Bagdono Šventųjų Show" - naujo sezono paslaptis. Kai sužinojau, kad jie laidą vesti kviečia Eriką, neturinčią jokio televizijos vedėjos patirties, prisiminiau kažkurį „Radiocentro" gimtadienio koncertą, kai girtas kažką jai tauškiau apie lietuvių kalbos mokėjimą. Labai keista - Skamping Lietuvoje gyvena beveik dešimt metų ir per tą laiką nesugebėjo išmokti čiabuvių kalbos. Tai vienas dalykas, kodėl ji man nepatinka, o kitas, mano asmenine nuomone, vesti televizijos laidos ji nesugebės. Nors, kita vertus, pažiūrėjęs Griausmo režisuotą filmą, kuriame ji vaidina, nustebau, - atrodė labai natūrali ir organiška, lyg tikra Holivudo aktorė.

-    Žvaigždes apkalbėti juk nesunku? - įgėlė Angelui dizainerė.

Angelas prisiminė, kad Ievutė skundėsi nelabai suvokianti, kaip reikėtų aprengti Eriką. Atrodė, kad jai klientė irgi nepatinka. Tad jis paklausė:

-    Negi tu ja žaviesi?

-    Ji šiek tiek per rimtai j save žiūrintis žmogus, - subtiliai reziumavo Ievutė ir pridūrė: - Bala jos nematė, o jeigu ir matė, tai niekam nesakys.

Angelas vaikščiodamas mąstė, kad yra pripratęs prie dviejų visiškai skirtingų kategorijų žmonių: visai paprastų arba mąstančių sudėtingomis intelektualinėmis kategorijomis. O dabar, kai jie su Ievute tapo lyg ir svetimi žmonės, ji kaip dizainerė gudriai įsitaisė maždaug apie vidurį. Angelą stebino aptakios sąvokos, kurias, spręsdama sudėtingus dalykus, vartojo Ievutė. Jie vis suko ir suko ratus, važinėjo po miesto parduotuves, kartu rinko drabužius ir kitus aksesuarus televizijos žvaigždei Robertui Bagdonui. Kai Ievutė šnekėdavo, Angelas žiūrėdavo į putlias jos lūpas ir jam atrodydavo, kad iš jos burnos lekia spalvoti muilo burbulai. Ji vis klausė pritarimo ir atrodė, kad ir Angelą laiko klientu, kurio mintis bando atspėti.

Galop su Ievute jie atsidūrė prie Halės turgaus. Ji sustojo prie sankryžos, kur ilgai apžiūrinėjo Sodų gatvėje stovinčią sudaužytą, mėlynėmis nusėtą merginą ir svarstė, kas jai galėjo atsitikti.

Jie sliūkino per netoliese esančias „labai kokybiškų dėvėtų rūbų" parduotuves.

-    Anksčiau, kai buvau paauglys, aš visiškai nesupratau, kas yra vyro ir moters meilė, - staiga pats nesuprasdamas kodėl karštai ėmė aiškinti Angelas. - Kai subręsti, peržengi dvidešimt penkerius, pradedi jausti kiekvieno prisilietimo malonumą, kiekvieną šiltą žodį ir nuoširdų bučinį.

-    Keista, - sumurmėjo Ievutė, - maniau, kad atvirkščiai -jaunystėje meilė būna karšta, o dabar tik taip sau.

-    Bet tau tik dvidešimt ketveri, - sumurmėjo Angelas.

-    Dvidešimt penkeri.

Apžiūrinėdama įvairiausius neaiškiais chemikalais smirdančius marškinėlius, ji staiga pakeitė temą:

-    Ateinu j mūsų siuvyklą, o kažkokia boba man sako: „Ievute, tu visai pražilai". Gabrieliau, ką man daryti, kaip numesti svorio, kad būčiau liesa kaip tu? Gal pirmiausia nusidažyti plaukus?

-    Man labai gražūs tavo plaukai... Ir tegul niekas nieko nedrįsta aiškinti! - ramino Angelas labai gražaus ir aristokratiško veido dizainerę. Iš tiesų tik vos kelios jos ilgų tamsių plaukų sruogos buvo pražilusios.

Angelas pagalvojo, ko, po velnių, trūksta, kad jie vėl atnaujintų romaną? Vaikščiojant po parduotuves kartais jam atrodydavo, kad meilės šleifas tuoj pat uždengs abiem akis ir artimiausią naktį jie gulės tamsoje ir kalbėsis švelniausia pasaulyje kalba.

-    Žiūrėk, koks „kengūrasas"! - susižavėjo Ievutė.

Juodos drabužio rankovės buvo papuoštos japoniškais raštais, ant krūtinės buvo labai mįslinga lyg panko, lyg samurajaus galva.

-    Gal tiks per koncertus man apsirengti?

-    Tik koncertams, - tvirtai pasakė dizainerė. - Ties alkūne nusikirpsi per trumpas rankoves ir bus puiku.

-    Matai, aš vis tiek koncertuoju su odine striuke, matysis tik šita rytietiška galva, - aiškino Angelas.

Ievutė vėl staiga pakeitė temą:

-    Odinę striukę gali užsisakyti mūsų siuvykloje.

-    Nebent iš tavo odos, - atšovė Angelas pašiepdamas, kad Ievutė ir jį nori paversti savo klientu.

Tikėdamasis, kad buvusi sužadėtinė neįsižeidė, Angelas įsivaizdavo, kaip ištepa ją nuogą šokoladiniais ledais ir laižo, laižo...

„OPEL"-TAI ŽAIBS RATE

Išsiskyręs su dizainere, Angelas pasijuto labai pavargęs ir sėdęs į automobilį važiavo namo. Įsuko į Antakalnio žiedą, mąstydamas apie...

CRASH!!!BOOOM!!! BANG!!!

...Jis bumbtelėjo į kažkokį „Opelį". Kai išlipo iš automobilio, jam drebėjo rankos. Mobiliojo telefono atmintyje niekaip negalėjo rasti policijos telefono numerio.

Vakare, kai sutvarkęs visus popierius grįžo iš Kelių policijos ir išgėręs raminamųjų ir alaus gulėjo ant sofos, suskambo laidinis telefonas.

Iš Niujorko skambino Aurora:

-    Man reikėtų tavo pagalbos...

-    O man - Dievo... - niūriai atsiliepė Angelas. Jis papasakojo, kaip sudaužė savo ir svetimą mašiną.

-    Ar žinai, kodėl padariau avariją? - paklausė jis Auroros.

-    Nagi nagi? - susidomėjo ji.

-    Prašau, tik niekam nesakyk.

-    Tai bus mažytė mūsų paslaptis, - nusijuokė Aurora.

-    Todėl, kad kūriau naują savo santykių su meile, moterimis ir seksu teoriją. Tikrai. Dėl to sekundėlę atsijungiau ir įsirėžiau į priekyje pristabdžiusią mašiną. Tai buvo opeliukas ir tik dabar įsisąmoninau, kad firminis „Opelio" ženklas, - tai žaibs rate! Atkreipk dėmesį.

Aurora nusikvatojo.

-    Matai, jau kelias dienas mąstau, kodėl esu nepatenkintas savo požiūriu į seksą, meilę ir moteris. Supratau, kur klydau. Anksčiau maniau, kad ieškau moters, kuri bus mano žmona, vaiko mama, namų šeimininkė, siela dvynė ir mano sekso

mašina. Nieko panašaus. Tai nerealūs norai, fantazijos, kurias reikia suprasti, kad suprastum, ko iš tiesų reikia. Man patinka medžioti merginas ir jas sumedžioti. Bet tai tik įžanga į svarbiausią dalyką. Per seksą su ja, pamatai jos sielą, sužinai, kokia būtybė ji yra iš tikrųjų. Tikra tiesa. Pavyzdžiui, prisimenu vieną tokią televizijos dailininkę, kurios darbai buvo prasti ir be skonio. Drabužiai klaikiausi, gyvenimo būdas niekingas, pažiūros pižoniškos, pati pabaisa, intrigantė ir šlykštynė. Kai mano vienas bičiulis su ja permiegojo, viskas išaiškėjo: su jokiu vyru ji negali patirti orgazmo.

-    Teorijos gyvenimui bėgant keičiasi, - paprieštaravo Aurora.

-    Taip, taip, - sutiko Angelas, - bet leisk man pakaifuoti nuo savo naujų idėjų.

Ji kimiai nusijuokė.

-    Taigi skendėjau kančioje, maniau, kad trūksta žmonos ir 1.1. Maniau, kad visas mano „tūsas" - tai rimtos sutuoktinės paieškos. Nieko panašaus, kiekvieną kartą pasimylėjus su nauja mergina, ji atveria dar neaprėptus pasaulio tolius. Kai į moterį žiūri kaip į metafizinę būtybę, į angelą, kuris tau lovoje atskleis filosofines paslaptis, tai ir jos dvasinį pasaulį praturtini. Matai, - susimąstė Angelas, - vis kalbu apie seksą, o kas yra meilė, dabar visai nesuprantu.

Aurora ilgai juokėsi.

-    Vyrams gal lengviau, - pamąstė ji ir vėl sukikeno. - Jiems lengva vilioti ir dulkinti merginas, nes ir jos nori to paties. Aš galiu lįsti prie bičų tik tada, kai nusigeriu iki sąmonės netekimo ir nieko neprisimenu.

-    Bet nuo girtumo kenčia seksas?

-    Seksas - ne, - reikšmingai pasakė Aurora.

PRAKEIKTAS SAPNAS

Paskutinė vasaros naktis. Angelas pašoko iš lovos ir ėmė čiupinėti gretimą sofą:

- O kur Ievutė? Tfu, kokia dar Ievutė? Kodėl Ievutė?

ŠEŠTADIENIAIS SAULĖ LEIDŽIASI LĖČIAU

„Gyvenimas - tai sunki ir nepagydoma liga."

Algirdas Ramanauskas

TELEVIZIJOS PROLETARAS TELEVIZIJOS IŠKILMĖSE

Rugsėjo pradžioje prasidėjus naujam televizijos sezonui Angelas su Bagdonu sėdėjo firmos kabinete.

-    Kai bučiuoji vaginą, įsivaizduok, kad bučiuoji lūpas. Galima taip įsijausti, jog atrodys, kad bučiuoji veidą, - aiškino Bagdonas.

-    Apversti suvokimą? Man neteko, - juokdamasis komentavo Angelas.

Bagdonas įjungė kompiuterį, atidarė „Rosbalt" interneto svetainę ir parodė, kaip jų prodiuseris Arčibaldas Mucikevičius laisvalaikiu kovoja su rusais. Diskutuodamas su šovinis-tiškai nusiteikusiais Rusijos piliečiais, Arčibaldas „Rosbalt" pokalbių kambaryje rašinėjo, kad jų rašmenys yra „pautinoob-raznaja kirilica", kad jie nuolat kariauja „100 voin protiv so-sedei". Taip laisvalaikiu jis reikšdavo savo politines pažiūras ir liedavo agresiją.

-    Įsivaizduok, - išsproginęs akis aiškino Angelui Bagdonas, - Arčibaldas keikdamas internete šovinistus netgi susirado naują draugą. Vilniuje gyvena kažkoks senukas rusas, kuris irgi pritaria Mucikevičiaus rašliavai „Rosbalte". Taigi jie vieną gražią dieną sutarė susitikti, išgerti po bokalą alaus ir kultūringai padiskutuoti, o Mucikevičius tik jį pamatęs kažkodėl pasiūlė muštis.

Angelas nusikvatojo.

-    Negali būti.

-    Tikrai. Man pats Mucikevičius pasakojo, - tikino bičiulį

Bagdonas. - Tą senuką jis praėjusį sekmadienį pasikvietė į svečius. O kai atėjo, Arčibaldas puolė jį, užlaužė ranką ir sušuko: nori, aš tau džiu džitsu „prijomų" parodysiu? Svečias, aišku, labai greitai spruko lauk.

Vakare Angelas su Griausmu ir Bagdonu nuvažiavo į televizijos sezono atidarymo tiesioginę transliaciją iš Kongresų rūmų. Bagdonas pradingo užkulisiuose, nes buvo vienas iš programos vedėjų. O Angelas su Griausmu sėdėjo pirmoje salės eilėje ir dairėsi.

-    Šiandien medžiosime ne merginas, o sukneles, - negarsiai bičiuliui į ausį burbėjo Angelas. - Bet kol kas matau tik vieną kandidatę. Mėsinga kulšinga trisdešimtmetė verslininkė kumpa nosimi. Bet suknelė, blizganti, pūkuota, maždaug už tris tūkstančius litų. Laižyčiau visą naktį suknelės kutus, o ji pati tegul žiūri į mane. Dulkinti ją, o ne suknelę būtų didesnis žygdarbis. Kitos koncerto viešnios atrodo atvažiavusios iš Minsko arba Šalčininkų. Prastai apsirengusios, kai kurių neblogi, bet dalykiniai kostiumėliai. Sušikti kostiumėliai. Mus su smokingais nufotkino žurnalistas Pekarskas, galėtų išspausdinti, kaip aukštuomenės vakarėliuose atrodo „Kramegalai". Tiesa, rūmų fojė mačiau bobą su gero kailio pelerina, bet šalia stovėjo tas, kas pirko, tai yra vyras, todėl tos bobos neįskaitysime, - Angelas pliurpė net nesusimąstydamas, ką šneka.

Netrukus užgeso šviesos, įsijungė scenos televizinis apšvietimas, šou prasidėjo ir Angelui teko užsičiaupti.

Po transliacijos, kai Angelas trynėsi lauke ant Kongresų rūmų laiptų ir niekaip negalėjo apsispręsti, važiuoti jam į sezono atidarymo afterparty ar ne, prie jo priėjo ką tik Reklamos skyriuje pradėjęs dirbti Mandarinas.

-    Bon džiorno. Ar važiuosi gerti?

-    Kažkaip netraukia, - gūžtelėjo pečiais Angelas. - Kaip tau šou?

-    Geriausia, ką mačiau per koncertą, tai „Dina dance" grupė. Kai pasirodė su tarybinėmis moksleivių uniformomis, iš po kurių švietė baltos kelnaitės, pasijutau lyg būčiau grįžęs į mokyklos trečią klasę.

-    Teisybė, - pritarė Angelas.

-    O blogiausia - tai pagrindinis ceremonijos vedėjas Meš-kerinskas - netelegeniško snukio praplikęs „ačkarikas". Jo ve-dėjavimas yra nekomercinis televizijos vadovų sprendimas. Intrigantas pavyduolis „sodino" Bagdoną ir žinių vedėją Kalėdaitį. Jo nauja publicistinė pokalbių laida „Karas", spėju, bus šūdas, nes ekonomika kyla ir politikavimas žmonėms mažiausiai rūpės. Meškerinskas - ambicingas kaimietis - tris laidas per savaitę darys. Matyt, nori gauti infarktą anksčiau laiko. O gal jis labai nuskurdęs, labai trūksta pinigų žmogeliukui? - pusbalsiu kikeno Mandarinas.

Mandariną pašaukė kažkokia moteris ir jis atsisveikinęs su bičiuliu nuėjo.

Angelas, dar kiek pamindžikavęs ant Kongresų rūmų laiptų ir nusispjovęs, į afterparty nutarė nevažiuoti. „Nebus ten ką veikti", - apsisprendė jis.

KŪNO KALBA

Kitą rytą po sezono atidarymo iškilmių Angelui paskambino Bagdonas:

-    Kaip vakar?

-    Aš važiavau išsimiegoti. O tu kaip? Ar tiesiog scenoje tave kabinusi blondinė šokėja buvo vakarėlyje „Holiday Inn" restorane? - domėjosi Angelas.

-    Ne, kas ten kvies šokėjas.

-    Tiesą sakant, ko skambini?

-    Gal turi tų šokėjų telefoną?

-    Turiu jų vadovės. Bet ar tu rimtai? - stebėjosi Angelas.

-    Ne, - atsakė Robertas, - važiuoju į biurą padirbėti.

-    Gerai, po valandos ir aš būsiu televizijoje.

Atvažiavęs j firmos kabinetą, Angelas pamatė, kad Bagdonas jau sėdi prie rašomojo stalo. Robertas atsisuko nuo kompiuterio ekrano, sukryžiavo rankas ant krūtinės, plaštakomis paglostė sau pečius ir murkdamas tarė:

-    Štai kaip mane apglėbė ta mergina. Užpuolė per repeticiją.

-    Trynėsi papais? - nerimo iš džiaugsmo Angelas.

-    Gakta ir papais.

-    Gakta ir papais, - pamaldžiai kartodamas šnibždėjo Angelas.

-    Taip, sekretais, - juokėsi Robertas. - Pradėjo per repeticiją, bet, žiūriu, kad ir per tiesioginę transliaciją tas pats.

-    Taip, taip, taip, broleli, taigi mačiau! - iš džiaugsmo suklykė Angelas. - Kaip viskas matyt, neįtikėtina! Kūno kalba! Ji visą laiką stovėjo šonu į tave pasisukusi, ranka vis bando prisiliesti, delnai kažkodėl į tave atsukti! Fiziškai ji visai nebloga!

-    Nebijojo nei žiūrovų, nei savo fanų, nieko. Niekas jai nesvarbu, - mąstė Robertas.

Angelas atsiduso:

-    Kūno žaidimai... Kodėl telefono neužsirašei?

-    Kad nespėjau.

Angelas manė, kad Robertas meluoja, nes buvo įsitikinęs, kad jam rūpi tik virtuali koncepcija, o ne realus seksas.

-    Koks tos blondinės vardas?

-    Nežinau. Kai vasaros pabaigoje statybose filmavome televizijos naujo sezono dainos filmuką, jau tada ji man mirksėjo. Bet dabar į glėbį puolė pati. Kiek jai gali būti metų? Dvidešimt penkeri?

-    Ne daugiau. Spėčiau, kad tarp dvidešimties ir dvidešimt penkerių. Ji gerai atrodo. Figūrėlė gera. Ir veidas ne idiotės. Kai kurių kitų šokėjų veideliai - tai labanaktis...

Bagdonas nusišypsojo ir surimtėjo:

-    Turbūt visas renginys atrodė klaikiai?

-    Man, kaip žiūrovui, sėdinčiam salėje, patiko. Man nepatiko Meškerinskas. Jis - netelegeniškas žmogus ir beprotybė yra...

-    Kodėl? - nutraukė kolegą Bagdonas. - Juk nenuneigsi jo. Jis atrodo nepakeičiamas ir vienintelis tokių šou vedėjas.

-    Gal. Kalbu abstrakčiai. Tačiau, atmetus Meškerinsko charizmą, kaip jis atrodo? Tai nekomercinis televizijos vadovų sprendimas. Nuplikęs, akiniuotas. Ambicingas negražuolis. Kam jam naujame sezone trys laidos per savaitę?

-    Viena iš jų trunka pusantros valandos, - pridūrė Robertas ir pasiūlė: - Grįžkim prie šokėjų ir sekretų.

-    Broleli, kai „Dina dance" grupės merginos išėjo į sceną tarybinių moksleivių uniformomis, vos neuždusau. Mane apgaubė dvasinio orgazmo aura. Po to numerio pasijutau stipriai apsvaigęs, lyg girtas. Mucikevičius, kurio žmona į ceremoniją atvyko gerokai išgėrusi, vis pažvelgdavo mano pusėn ir vis išsiviepdavo. O kai jos išėjo su apatinukais, - Angelas įsiaudrinęs pradėjo šnibždėti, - apžvelgiau visas greitu fotografo žvilgsniu ir nustačiau, kad tave kabinusios blondinės suknytės kraštas yra arčiausiai gaktos. Ir supratau, kad žiūrėti reikia tik į ją. Vos ji pasisukdavo, pasimatydavo kelnaitės. Negana to, švelniais delnų judesiais ji dar truputėlį kilnojo suknelę. Kai šešis kartus pamačiau jos užpakalį ir du kartus kelnaitėmis pridengtą gaktą, nusprendžiau, kad užteks - reikia į kitas žiūrėti.

-Ji šokdama vis atsisukdavo į mane ir nusišypsojusi mirkteldavo, - patikslino Robertas.

-    Ką!? Ir transliacijos metu!? - suriko Angelas.

-    Visą laiką, bičiuli.

Į kabinetą įsiveržė Griausmas ir paspaudęs kolegoms rankas sugriaudėjo:

-    Šiandien rytą išeinu pro duris, o antro aukšto lange sėdi kaimynė. Ji užužvakar buvo atėjusi skolintis druskos, o aš su draugais gėriau degtinę. Aišku, pasiūliau prisėsti - išėjo tik rytą. Taigi ta kaimynė sėdi ant palangės, rūko...

-    ...ir seka tave? - kikeno Angelas.

-    Eidamas iš namų, galvojau - taip ir bus. Nes ėjau su nauja mergina...

Bagdonas ir Angelas išsproginę akis pripuolė:

-Kokia nauja?!

-    Ta raudona televizijos žiniukė.

-    Padarei? - rėkė Angelas.

-    Žinok, ne iki galo, nes per vidurį nulūžo, buvo labai girta.

Angelas beprotiškai nusikvatojo:

-    Tada viskas gerai!

-    Einam alaus, fojė „chebra" laukia, - pakvietė dar neišsiblaivęs Griausmas. - Pusryčiai, alus. Kava - jėga.

Lipdamas televizijos laiptais, Robertas rimtai filosofavo:

-    Šokėją darant nereikia žinoti nei vardo, nei telefono, nei amžiaus - nieko. Paimi ir varai. Visa kita neįdomu nei man, nei jai. Svarbu veiksmas. Ir apskritai reikia turėti seksualinę koncepciją.

Kartu su kitais televizijos darbuotojais jie susėdo artimiausioje kavinėje. Visi dalijosi vakarykščio pokylio įspūdžiais.

-    „Holiday Inn" buvau trumpai, - pasakojo Bagdonas. -Pristojo kažkoks verslininkas su stora moteriške. Pliauškia apie televizijos laidas, pasakoja, kad Gedimino prospekte ta ponia atidarė naują avalynės parduotuvę. Kalbame su ta porele ilgiausiai, niekaip negaliu atsisveikinti. Tada prieina kažkoks kitas bosas ir sako: „ Ji labai nori su tavim pasipisti, eik pas ją batų pirkti. Kliedi apie tave dienų dienas".

Siurbčiodamas alaus putą, Griausmas paklausė:

-    Kai stebėjai „Dina dance" šokėjų kelnaites, ar nesusimąs-tei, kad kai kurios turėtų ir sirgti?

-    Kodėl? - nustebo Angelas.

-    Aštuonios mergos vis dėlto.

-    Nepastebėjau. Matai, esu girdėjęs, kad glaudžiame moterų kolektyve menstruacijų ciklai gali susiderinti. Jos kartu repetuoja, keliauja, šoka, koncertuoja, draugauja. Būnant kartu, ir mėnesinės susivienodina, - samprotavo Angelas.

-    Panašiai kaip draugeliai vyrai. Vienas ima gerti ir kiti taip pat, - įsiterpė kartu alų gurkšnojantis televizijos transliacijos režisierius.

DIALOGAS SU VAGINA

Prisiklausęs Bagdono paistalų apie seksualinę koncepciją, Angelas iš darbo parvažiavo namo ir sėdo prie kompiuterio. Jis pabandė surašyti savo seksualinį manifestą.

Viena yra kurti savo gyvenimo ir sekso teoriją, o kita - realiai numatyti santykių modelį. Reikia planuoti bendravimo programą.

- Labas, šiandien mylėsimės pagal televizijos žvaigždės Roberto Bagdono rekomendacijas sukurtą bendravimo programėlę! - retoriškai kreipdamasis į naktiniame klube sutiktą žavingą nepažįstamąją sušuko Angelas. „Kokia nesąmonė, - pagalvojo jis, - juk iš tiesų jokiai merginai tokių kliedesių tiesiai nepasakysi."

Atsidusęs jis spausdino toliau.

Nuo ko pradėti erotinių galių ir seksualumo tyrimą?

Įžanginis pokalbis - tai tarpusavio dvasinio, intelektinio ir emocinio ryšio paieška. Pirmas dalykas, kurį noriu sužinoti, ar įdomu su žmogumi bendrauti? Pavyzdžiui, su Monika smagiai pašnekėdavome apie knygas, literatūrą. Svarbu, kad, radus keletą bendrų vyrą ir moterį dominančių temų, būna maloniau mylėtis. Gera pasijusti sielomis dvynėmis.

Jei pokalbis pavyko - nuostabu, pradedame bučiuotis, jei ne, vis tiek pradedame bučiuotis. Maždaug aštuonios iš dešimties merginų nemoka bučiuotis. Jos išsižioja, atkiša lūpytes, judina jas, krutina liežuvio galiuką ir mano, kad to geram bučiniui užtenka. O bučinio esmė - kvėpuojant per nosį, sudaryti vakuumą burnoje. Kai įsisiurbi merginai į burną, pasitenkinimą suteikia į smulkiausius lūpų kapiliarus pritekėjęs kraujas ir dirginamos nervų šaknelės. Jei bent vienas partneris nesugeba iš burnos išsiurbti oro, bučinys būna prastas.

Nesu linkęs duoti bučiavimosi pamokų, nes skęstančiųjų gelbėjimas yra pačių skęstančiųjų reikalas. Tačiau už žygdarbius teikiami medaliai, todėl galiu pabandyti. Maždaug pusė merginų tuoj pat išmoksta, o kita pusė lieka beviltiškos nemokšos. Pastaruoju metu į tai nekreipiu dėmesio ir dažniausiai ne pacientėms nieko nesakau.

Po to gerokai glamonėjamės ir išsirengiame. Nurenginėti vienas kitą - malonu. Kai jau visiškai nuogi, einame į iš anksto paruoštą vonią. Vandenyje burbuliuoja kvapniosios druskos. Ant vonios krašto dega žvakės, stovi dvi raudonojo vyno taurės. Romantiška, gražu ir šilta. Vonioje galima tęsti malonų pokalbį.

Be to, buvimas vandenyje - paprasčiausia higienos procedūra prieš rimtą medicininį tyrimą.

Po medicininio tyrimo nuoširdžiai pasižadu pacientei išsamias išvadas atsiųsti raštu.

Baigęs rašyti, Angelas nuėjo į virtuvę ir prisidegęs cigaretę nieko nereginčiom akim ilgai spoksojo pro langą. Grįžęs prie kompiuterio, jis dar kartą perskaitė tai, ką parašė, ir pradėjo kvatotis. Susiėmęs už pilvo, trenkėsi galva į rašomojo stalo kampą ir iš skausmo sustaugęs apsiašarojo. Nusišluostęs ašaras, stalčiuje susirado ksenakso tabletę, išgėrė ir atsigulė miegoti. Tačiau užmigti negalėjo. Jo galvoje sukosi „Dina dance" šokėjų kelnaičių ir apie tai kažką kalbančio Bagdono vaizdiniai. Atsikėlė ir paskambino Aistei. Vasarą jis susipažino su ja „Brodvėjaus" tualeto prieangyje, dabar kartais parašydavo jai žinutę, paskambindavo ar susitikdavo. Ji nieko neveikė ir tuoj pat sutiko ateiti į svečius. Angelas uždegė žvakes, paleido vandenį į vonią ir iš spintos ištraukė raudonojo vyno butelį.

SEPTYNIASDEŠIMT PENKERIŲ JIS TAPO POPŽVAIGŽDE

Su kavinės „Saulita" vadybininku Angelas telefonu sutarė, kad „Kramegalai" ten neatšaukiamai koncertuos spalio 12 dieną. Į repeticiją atvažiavo Griausmas.

-    Brolau, vakare supažindinsiu tave su unikalia asmenybe, - iškilmingai pasakė būgnininkui Angelas. - Šiandien atskrenda Mandarino sesuo Aurora.

Griausmas pasikasė sprandą:

-    Jei ji tokio gaižaus narciziško charakterio kaip Mandarinas...

Angelas jį pertraukė:

-Nieko panašaus. Labai smagi mergina. Ji man parašė laišką, kad atskridusi su Mandarinu iš pradžių stengsis net nesusitikti, kad jis nekaulytų pinigų. Nebent savaitės pabaigoje, kai pragers savo dolerius. Aurora - platininė blondinė, gražuolė, krūtininga, linksma, didžiausia pasaulyje stikliuko mėgėja. Be to, intelektuali, Niujorke studijuoja viešuosius ryšius. Beje, aš kažkur turiu jos seną nuotrauką. Iš tų laikų, kai ji dar grojo pirmoje lietuviško repo grupėje „Pompa".

Pamatęs nuotrauką, Griausmas švilptelėjo:

-    Puikiai atrodo.

Tada jie nutarė nerepetuoti, negroti nė vienos „Kramegalų" dainos, o geriau išgerti alaus, į svečius užsuko Aistė.

Prieš išvyką į miestą pažiūrėti night city lights kompanija išsikepė bulvių. Prisikimšęs pilvą ir į kriauklę numetęs riebaluotą lėkštę, Griausmas trenkė kumščiu į virtuvės stalą:

-    Ir kas galėjo pagalvoti?

Angelas ir Aistė nusijuokė, nes, ką jis norėjo pasakyti, buvo visiškai neaišku.

Apie dešimtą vakaro jie atsidūrė „pabe" „Prie Universiteto" Dominikonų gatvėje. Angelas užsimanė pažiūrėti, kokie „tūsai" ten vyksta. Pagrindinėje smuklės salėje savo jūreiviškas dainas grojo Mamontovas. Patalpa buvo sausakimša, ant grindų prieš sceną sėdėjo jaunos infantilios mergelės.

-    Kažin ar dėl tų mergaičių jį kankina erotinės fantazijos? -sumurmėjo Angelas. - Bet Mamontovas turbūt mano, kad gerai turėti šeimą ir vaikų, - pridūrė jis.

Griausmas į tai atšovė, esą girdėjęs gandus, kad Mamontovas išsiskyrė.

-    Visko gali būti. Gal tam tikra prasme jis yra apsimetėlis. Vaizduoja moraliai tyrą dvasinį poezijos ir muzikos guru, jis nieko nepasakoja apie savo asmeninį gyvenimą. Čia jums ne „Kramegalai", kurie neapsimeta, kad šūdo nėra, fekalijos gyvenime neegzistuoja, - gurkšnodamas alų, toliau burbėjo Angelas.

Apie vienuoliktą valandą į „pabo" rūsį šlitiniuodama nusileido ką tik iš Niujorko atskridusi Mandarino sesuo Aurora.

Atsisėdusi prie stalo, ji apžvelgė kompaniją blizgančiom akim ir nusisukusi į kampinį rūsio stalą suriko:

-    Ačkarikaššš, ateik šššia!

Ten tyliai sėdėjo dvi merginos ir vaikinas su akinukais.

-    Šššako, kad ačkarikai mužtiššš nemoka! - išrėžė Aurora ir užsikosėjo.

Griausmas padėjo galvą ant stalo ir apsimetė, kad miega, o Angelas atsisuko į tą vaikiną, atsiprašė už keistą Auroros elgesį ir paėmęs ant stalo gulinčią duonos pjaustymo lentelę, ji „pabe" atstoja sūrio lėkštę, vožė ja triukšmadarei per nugarą.

Važiuojant namo galinėje taksi sėdynėje Aurora kažką šnibždėjo Aistei, kuri be perstojo kikeno.

-    Man nuo juoko skauda žandus, - cypė ji.

-    Kai grįššššim žžžoksim su papaiššš, - šnypštė Aurora.

Angelui pasirodė, kad Aurora savo „Radioshovv" stiliaus

agresija gali išgąsdinti Aistę, todėl profilaktiškai kovodamas su būsimomis ryto pagiriomis jis išmaukė tabletę aspirino ir su Aiste užsirakino miegamajame.

Tuo metu Griausmas, mylėdamasis su Aurora, suplėšė du prezervatyvus. Kai ejakuliavo jai ant pilvo, Aurora suriko:

-    Tu ant manęs nuleidai?

-    O ko daugiau tikėjaisi? - nusijuokė Griausmas, - Atleisk, mieloji, einu į dušą. Bet ne dėl to, kad bėgu nuo tavęs kaip nuo nešvarios katės. Tiesiog noriu nusiprausti.

Aurora atsikėlė ir nuėjo iš paskos.

-    Aš irgi noriu į vonią.

Iš ryto Griausmas Angelui virtuvėje tyliai skundėsi, kad jo pimpalas labai sutino.

-    Dulkinotės kaip žvėrys? - išsišiepė Angelas.

-    Nežinau, net žvėrys taip nedaro.

-    O vonioje?

-    Ten vyko kažkoks ritualas.

-    Koks ritualas?- nustebo Angelas.

-    Kažkoks pasiprausimas, pasitampymas, - jis rankomis parodė judesį lyg melžtų karvę. - Tai lyg petingas prieš aktą. Pirmą kartą viskas įvyko gana greitai, o kai grįžome iš vonios, procesas tęsėsi dar porą valandų.

Išsipasakojęs Griausmas išvažiavo į televiziją, o Angelas vėl nuėjo gulti į miegamąjį, kur snaudė Aistė.

Aistė pabudo ir baugščiai paklausė:

-    Tavo tėtė ateis?

-    Nekreipk dėmesio, - dėdamasis ant galvos pagalvę, sumurmėjo jis.

Tačiau netrukus jį pažadino skambutis į duris. „Matyt, tėvas, Aistė pribūrė", - pamanė Angelas. Jis lėtai atsikėlė, atrakino duris.

-    Kaip vakarykštė „Lietuvos anekdotininkų lygos" laida? -žvaliai paklausė tėvas.

-    Nemačiau, buvau šokiuose, kaip ir tu, beje..

Tėvas vakar su Bagdonu ir su jo humoro laidoje vaidinančiu aktoriumi Rimu Šapranausku dalyvavo klubo „Indigo in ice" atidarymo iškilmėse.

-    Tik po antros valandos nakties grįžau namo taksi. Klube dalijau autografus. Bagdonas ir Rimas dainavo kažkokias siaubingas savo dainas, o mane pristatė kaip grupės šokėją, - šypsodamasis pasakojo tėvukas.

-    Šokai?

Tėvas iškėlė ir plastiškai pasukiojo rankas.

-    Truputį. Tada priėjo viena striptizo šokėja ir paklausė, kur aš mokiausi baleto šokio. Pasakiau, kad Kaune prieš karą.

Abu nusijuokė. Angelas padarė išvadą:

-    Sulaukęs septyniasdešimt penkerių tapai tikra popkul-tūros žvaigžde.

-    Striptizo šokėjos, kol apsirengusios, atrodo visai neblogai. Bet kai pradeda nusirenginėti, ne kas... - griaudėdamas išlavintu balsu, tęsė tėvas. - Bet man patiko pažiūrėti. Šokėjos užsliuogia specialiu striptizo scenos stulpu iki lubų ir apsivertusios slysta žemyn. Stiprios, treniruotos... Vyrą lengvai pasmaugtų... - rimtai samprotavo popžvaigždė. - Gavau dvidešimt litų honoraro, nupirkau tau sūrio ir sviesto.

-    Ačiū. Kalbėk tyliau, nes mano kambariuose pilna nuogų ir miegančių merginų.

-    A, tada jau keliausiu, - nusišypsojo tėvas, matyt, vis dar patenkintas vakarykščiu striptizo vakarėliu.

Kai septyniasdešimt penkerių metų popžvaigždė išėjo, iš kambario pasigirdo Auroros mykimas. Angelas nunešė jai pa-racetamolio.

-    Papasakok apie seksą su Griausmu, - Angelas bandė prašnekinti Aurorą, gulinčią ant sofos ir kenčiančią siaubingą galvos skausmą. - Man įdomu, kaip tai atrodo moters akimis.

-    Et, - užkimusiu balsu sududeno ji, - dar viena mano gyvenimo klaida.

-    Kokia klaida? - prieštaravo jis Aurorai. - Ne klaida, o dar vienas puikus sekso nuotykis. Naujas nuostabus potyris.

Ji nusišypsojo, užsidengė galvą pagalve ir lyg iš po žemių sudundėjo:

-    Na, taip. Pizda ne bala, neišsitaškys.

Kai Angelas paliko Aurorą ramybėje ir nuėjo į virtuvę, atslinko susivėlusi Aistė. Ji nusišypsojo:

-    Labai norėjau vakar su Aurora šokti.

-    Su papais? Tiksliau, nuoga?

-    Aha, - sukikeno ji, - bet labiau norėjau tavęs, todėl iš dviejų labai gerų dalykų pasirinkau geresnį.

ILGA KAIP ŠIMTMEČIAI DIENA

Iš ryto su rėmėjų filmuoti ir daužyti paskolintu suklerusiu džipu, kurio išmetamasis vamzdis siaubingai dūmijo, Angelas nulėkė pas Bagdoną į sodą. Kai operatorius įjungė kamerą, Bagdonas chuliganiškai ėmė įsijausti į savo personažą Snarglių ir apmyžo džipo dešinįjį žibintą ir dangtį, o Rimas Šapranauskas, įsijautęs į savo personažą Urlaganą, šiame siužete tapusį kandidatu į prezidentus, puolė jį nuoširdžiai spardyti. Filmavimas dažnai nutrūkdavo, nes visi -aktoriai, režisierius Griausmas, operatorius ir Angelas - tampomi juoko griūdavo ant žolės. Griausmas juokėsi ir piktinosi.

-    Kiek galima muštis? Robertai, - šaipėsi jis, - gal iškart nufilmuojam aštuonerias muštynes ir paskui sumontuosi kokias keturias laidas?

-    Esi baigęs Kinematografijos institutą, - kandžiai atsiliepė Bagdonas, - kaip nesupranti postmodernizmo?

Iškvėšęs nuo darbų, po pietų Angelas prisėdo rūkomajame prie televizijos žinių studijos. Pramoginės laidos „Tele-kiaušinienė" režisierė Edzka meiliai pažvelgė jam į akis ir abstrakčiai tarė:

-    Eina nacher.

Jai tiko, skambėjo kažkaip... patraukliai. Edzka paaiškino:

-    Ką tik vienas tipas pasakojo anekdotą. Kas yra „worka-holicas"? Yra žmonių, kurie kiauras naktis dulkinasi. O „wor-kaholicai" dulkinasi kiauras dienas.

Visi televizijos darbuotojai, prasidėjus naujam sezonui, plėšėsi po aštuoniolika valandų per parą. Veidai nesveikai paraudę, dauguma nervingai plėšė dūmą ir siurbčiojo kavą iš

šalia stovinčio automato. Nieko negalvodamas, Angelas Edz-kos paprašė:

-    Nusikeik dar kartą.

Ji nusišypsojo.

-    Tai ne, nacher.

Sakydama ji kiek užvertė galvą. Veidas įgavo goslią, geidulingą ir gyvulišką išraišką. Tačiau įgimto žavesio neprarado. Gabrieliaus nugara nubėgo malonūs seksualūs šiurpuliukai, o smegenis apgaubė orgazminė aura. Nesivaldydamas jis leptelėjo:

-    Aš patyriau orgazmą.

Edzka pašoko nuo kėdės, smarkiai paraudo, matyt, susijaudino ir žybčiodama akimis pusbalsiu keliskart žavingai suskandavo:

-    Tai ne, nacher. Tai ne, nacher.

Apsisuko ir susigėdusi pabėgo į žinių studiją.

Pritrenktas pojūčių, Angelas nubidzeno į firmos kabinetą.

Atsisėdęs prie kompiuterio, pastebėjo, kad nieko nemato,

jo smegenis užplūdo vizijos. Prieš akis šmėkščiojo putlios Edz-kos lūpos. Įsivaizdavo, kaip bučiuoja jai šlaunis, o ji iš malonumo keikiasi...

Tačiau tuos vaizdinius nutraukė į kabinetą užėjęs Mandarinas. Jis pažvelgė į apsiblaususį Angelo veidą ir paklausė:

-    Kas tau? Keistai atrodai.

-    Pervargau. O šiandien dar dirbsiu iki vidurnakčio.

Mandarinas pakeitė temą.

-    Kada parodysi man savo naują mergaitę?

-    Kurią?

-    Aistę.

-    Ji ne mergaitė. Turi vienuolikos metų sūnų, - paaiškino Angelas. - Neklausiau, bet, atrodo, jai trisdešimt šešeri.

Mandarinas susiraukė.

-    Siaubingai sena. Man dvidešimtmetės atrodo senės.

m

-    Aistės figūra miniatiūrinė ir ideali. Žiūrėdamas į veidą niekada nepasakytum, kad jai daugiau nei dvidešimt penkeri. Amžių išduoda tik krūtys. Išsiurbtos. Matyt, sūnų maitino krūtimi.

-    Vis dėlto galėtum supažindinti, - nerimo Aldas Marija Vainšraideris. - Noriu ją apžiūrėti.

-    Pasižiūrėk antro mūsų koncerto vaizdo įrašus. O apie tave ji pasakė, kad esi šlykštus narcizas, keliantis jai pasibjaurėjimą, - nusijuokė Angelas.

-    Fiui, - cyptelėjo Aldas Marija Vainšraideris.

Giedras ir nerūpestingas Mandarino veidukas apsiniaukė. Iš kišenės jis išsiėmė mažą veidrodėlį ir apsižiūrėjęs mechaniškai pasitaisė plaukus.

Angelas pasižiūrėjo darbų sąrašą, gulintį ant stalo, sunkiai atsiduso, išsitraukė mobilųjį, surinko kažkokį numerį ir prabilo.

-    Sveikas, Ryti. Norėtume pakviesti į mūsų laidą. Ne? Bijai Bagdono? Na, ką darysi, gal kada nors... - išjungęs mobilųjį, Angelas atsiduso. - Velnias, vieni Bagdoną dievina, kiti pri-bijo jo aštraus ir vulgaraus liežuvėlio. Cininas nė už ką nesutinka dalyvauti.

Mandarinas išpūtė akis.

-    Ir jūs tą estrados princą, lietuviškų šlagerių karalių Cini-ną kviečiate į laidą? Kiek galima jį rodyti?

-    O ką? - nustebo Angelas. - Pakviesti jį man liepė prodiuseris Mucikevičius.

-    Man kilo įtarimas. Žinai, kuo paremtas reklamos ver-sliukas?

-Ne.

-    Kyšiais. Visi užsienio kompanijų atstovai gauna iš Vakarų pinigų ir reklamą užsako ne taip, kad ji būtų veiksmingiausia, bet taip, kad galėtų gauti kyšį. Taip jie užsidirba savo procentus. Įsivaizduok žmogeliuką iš užsienio kompanijos Lietuvos skyriaus. Kas patikrins, ar teisingai jis panaudojo reklamai skirtus pinigus. Jis ateina į reklamos agentūrą ir sako: tokio ir tokio margarino reklamai turiu šimtą tūkstančių. Galiu juos palikti jums. Bet pageidaučiau pats gauti dešimt tūkstančių iš šių pinigų. Na ir viskas.

-    O kuo čia dėtas Cininas?

-Niekuo. Tai jau kitas lygmuo. Maža aferėlė. Hipotetiškai mąstau. Kažkas iš televizijos palaiko su juo ryšius ir visur jį stumia. Į visus televizijos koncertus, į reklamos akcijas, žaidimus ir iš jo honorarų ima savo procentą.

-    Tu gal paranojikas? - supyko Angelas. - Cininas populiarus net ir Vilniuje. Visi šaiposi, bet atėję į jo koncertą, kad ir „Brodvėjaus" klube, šoka iki pasiutimo. Jis nėra koks nors nežinomas žmogutis iš gatvės.

-    Gandai gandeliai sklando... - mįslingai nutęsė Mandarinas.

Angelas atsiduso.

-    Netikiu aš tavo intrigantiškais gandeliais. Prisiklausai savo Reklamos skyriuje bobiškų nesąmonių ir vapalioji kaip boba. Keičiam temą. Kada žaisim Lados realybės šou su jos draugėmis?

-    Kaip tik rytoj, šeštadienio vakarą, ji eina „tūsintis" į miestą su Bete, savo klasioke. Eisim kartu ir pažiūrėsim.

-    Šaunu, - apsidžiaugė Angelas. - O dabar skirstomės, važiuoju namo kiek pailsėti, nes vakare dar turėsiu grįžti į darbą.

Tačiau grįžęs į firmos kabinetą jame pamatė kažko susirūpinusį Mucikevičių.

-    Gabrieliau, labai prašyčiau rasti kokį meistrelį pakeisti kabineto spyną, - labai meiliai paprašė jis.

Angelas nustebo:

-    O kam? Juk neišklerusi.

-    Man atrodo, kad... - prodiuseris, keistai žvelgdamas į Angelą, nebaigė minties ir pakeitė temą: - Kaip manai, ar mūsų kabinete negalėtų būti prikaišiota mikrofonų?

-    Kam? - nesusigaudė Angelas.

-    Pasiklausyti! - supyko Mucikevičius. - Juk Bagdonas turi kažkokių pažįstamų Valstybės saugumo departamente. Gal jis mane seka?

Angelas paraudo. „Tikras paranojikas", - pamanė jis.

-    Negalėčiau tuo patikėti, - ramino jis prisifantazavusį viršininką. - Nėra jokių motyvų.

-    Tiek to, - atsiduso Mucikevičius, - aišku, supranti, kad šis pokalbis tik tarp mūsų?

Vėlai vakare į svečius pas Gabrielių atvažiavo „Kramega-lų" būgnininkas Griausmas. Žiūrėti „Depeche Mode" koncerto. Skambindamas jis sakė, kad atvažiuos su jam pažįstama mergina. Kai pravėrė duris, Angelas su Griausmu pamatė panelę Dinarą, trumpalaikę Mandarino vasaros meilę. Svečiai nuėjo žiūrėti DVD, o Angelas vėl išvažiavo į darbą.

Visai vėlai naktį grįžęs iš naujosios televizijos studijos, kur darbininkams nurodinėjo, kaip sustatyti „Lietuvos anekdo-tininkų lygos" dekoracijas, Angelas irgi prisėdo prie televizoriaus. Griausmas su Dinara mėgavosi depešais ir tuštino „Starkos" butelį. Po kiek laiko Angelas nuėjo nusimyžti. Nusilengvinęs pastebėjo, kad kažkas suskaldė bakelio dangtį. Prisiminė, kad prieš tai Dinara, pareiškusi, jog eina pasėdėti ant balto akmens, ilgam dingo tualete. Grįžo klaikiai dvokdama jo losjonu po skutimosi. Pamanė, kad ji, kilus geismui, apsipylė vyriškais kvepalais ir ilgai masturbavosi. O orgazmo metu prarado pusiausvyrą, galva trenkėsi į bakelį ir suskaldė dangtį.

Angelas pamanė, kad jeigu tiesiai šviesiai paklaus, kodėl Dinara apsipylė „REVITALIZING AFTER SHAVE EAU DE TOILETTE" ir kas iš tiesų atsitiko bakelio dangčiui, ji niekada neatsakys.

LAIKAS MAUTIS PREZERVATYVĄ ARBA GERTI POSTINORĄ

Šeštadienio vakarą pas Gabrielių atvažiavo Lada ir Mandarinas. Jiedu prieš vakarėlį nutarė prasidainuoti. Parepetuoti „Kramegalų" dainas.

-    Gal pakviestum kokią nors savo draugę?- jungdamas gitaros laidus, Angelas paklausė Lados.

-    Žinoma, - guviai atsakė ši, - išsiunčiau žinutes net keturioms. Reikia laukti atsakymo.

Angelas tuoj pat nuėjo į miegamąjį ir pasižiūrėjo, ar stalčiuje šalia lovos yra bent vienas prezervatyvas. Po tėvo filosofiniais traktatais gulėjo kažkoks raudono įpakavimo „Li-feStyles". Gal ir tiks. Grįžo į kambarį ir su Mandarinu repetuojant dainą „Aš neištvirkęs, aš ne toks" suskambo Lados telefonas.

-    Geri „Rotušėlėje"? Važiuok pas mus, čia labai linksma, -baigė kalbėti telefonu ir Angelui paaiškino: - Atvažiuos Betė, mergina, po akto, kad nepastotų, vartojanti postinorą, labai nuodingus kontraceptikus.

-    Ak, madam Postinor, - nusijuokė Mandarinas.

Postinoras, kaip smulkiau paaiškino Lada, yra tabletės, kurių išgėrus po nesaugaus sekso nepastojama.

-    Kaip gali veikti toks vaistas, neįsivaizduoju, - stebėjosi ji. -Kaip jis gali užmušti apvaisintą kiaušialąstę nepakenkdamas organizmui, irgi neįsivaizduoju.

Kai Betė atvažiavo ir įėjo į kambarį, „Kramegalai" gurkšnojo alų ir grojo savo daineles.

-    Susipažink, Angelas, Aldo draugas, jam dvidešimt ketveri metai, - linksmai šypsodamasi sumurmėjo klasiokei Lada.

Draugės dažnai išeidavo parūkyti, paskui Lada pradėjo glamonėti ir bučiuoti ant sofos sėdinčią Betę. Ji kikeno ir priešinosi, dainuojančiam Angelui dažnai žvelgė į akis. Tada jis pamanė, kad ji jau apsisprendė, išsirinko, taip sakant. Po truputį gana nedrąsiai jis įsitraukė į Lados žaidimą, atsisėdęs ant sofos šalia Betės, pradėjo mėgdžioti Lados elgesį. Ji paglosto vieną Betės šlaunį, jis - kitą. Ji liečia Betei krūtį, jis bučiuoja pliką jos nugarą.

Pasibaigus repeticijai, vienuoliktą vakaro jie susirengė į „Brodvėjaus" klubą. Tačiau pirmiausia jie atsidūrė „Bixuose" ir nuėjo šokti. Buvo dar gana anksti, tad šokių aikštelę atsto-jančiame rūsyje nebuvo nė vieno žmogaus. Padauginusi alaus, Betė „headbangino", tai yra šokinėjo aukštyn žemyn, o kartais demonstruodavo akrobatinį rokenrolą: griebdavo Angelui už sprando, užšokdavo ant jo ir kojomis apsivydavo liemenį.

Lada su Mandarinu svirduliavo šalia ir maloniai šypsojosi, vis prisimindavo Gabrieliaus amžiaus kalkuliacinę sistemą ir lyg tarp kitko vis kartojo Betei:

-    Čia - Angelas, jam dvidešimt treji metai.

Savo amžiaus kalkuliacinę sistemą Angelas sukūrė merginų dvasinei būklei stabilizuoti. Sužinojęs, kiek kalbinamai merginai metų, jis prisitaikydavo prie jos. Jai aštuoniolika -jam daugių daugiausia dvidešimt dveji. Jai trisdešimt treji -jis ką tik atšventęs trisdešimtmetį. Kadangi Angelas jaunai atrodė, sistema veikė be priekaištų.

Iš „Bixų" „jaunimas" nuėjo į „pabą" Dominikonų gatvėje. Apsauginis jų neįleido.

-    Kiek jums metų? Prašom parodyti dokumentus.

Angelas kvailai šypsojosi. Dokumentų niekas neturėjo. Lada Betei suklykė:

-    Čia - Angelas, jam dvidešimt dveji metai.

Tada jie nušliaužė į „Brodvėjų". Ten juos visus palaikė pilnamečiais ir įleido. „Brodvėjus" buvo sausakimšas. Kadangi nebuvo kur atsisėsti, jiems teko grūstis j šokių aikštelę. Lada ir Betė raitė rokenrolą ir toliau tęsė lesbiečių šou. Mandarinas vaidino, kad šoka, o iš tiesų stovėjo šalia įsižeidęs, lyg sausakimšas klubas ir lesbietę vaidinanti Lada žemintų jo orumą. Angelas balkone pamatė prie staliuko šokančias dvi merginas ir žiūrėdamas į jas šypsojosi, šoko ir mojavo joms. Ryšys užsimezgė. Teoriškai reikėjo mesti Betę ir imtis vienos iš tų dviejų. Liesesnės, aišku. Tačiau jis jas erzino, susižvalgo su jomis ir pasisukęs į Betę pabučiuoja jai skruostą. Tada vėl susižvalgo su balkone trypiančiomis merginomis.

Vėliau Lada prie kampinio stalo pastebėjo sėdinčias dvi blondines ir du juodaodžius.

-    Ten mūsų klasiokės! - žvengdama suriko ji.

-    O tie juodaodžiai yra mano draugai, - džiaugsmingai pritarė jai Betė.

Linksmai sužviegusi ji nuėjo pasisveikinti. Vieną juodaodį netgi pabučiavo! „Ojojoi, - pamanė Angelas, - būtinai reikės prezervatyvo."

-    Tai mano draugai. Kai šią vasarą dirbau padavėja vienoje Vokiečių gatvės kavinėje, jie buvo nuolatiniai klientai, -nuramino ji Gabrielių ir pati ilgu giliu bučiniu įsisiurbė jam į lūpas.

„Jos bučinį apibūdinti veiksmažodžiu „įsisiurbė" būtų kvailystė", - pamanė Angelas, nes ji, kaip ir dauguma merginų, nemokėjo bučiuotis.

Visi drauge prisėdo prie juodukų stalo. Pasirodo, jie - Lietuvos futbolo rinktinės legionieriai iš Somalio. Kartu su jais sėdėjo Lados ir Betės klasiokės.

Vėliau, atsidūręs šokių salėje, Angelas šoko su Betės klasės drauge Gerda. Raitėsi kaip vijurkas, nes ji jam patiko.

-    O kur tavo mergaitė? - viltingai paklausė blondinė.

Jis nieko nesakė, tik šypsojosi, entuziastingai kartojo dainos žodžius ir toliau kaip indiškas malūnėlis raitė rankas. Po dviejų dainų jo seksualinė šokio energija išblėso ir jis grįžo prie staliuko. Pasisodinęs Betę ant kelių toliau su ja laižėsi.

Naktį, kai keturiese grįžo pas Gabrielių namo, Lada liepė Betei eiti su juo gulti. Prisiminęs, kad dar prieš „Brodvėjų" namuose pabučiavo Betės džinsų klyną, nuo kurio jam į nosį tvokstelėjo acetonu atsiduodąs kvapas, Gabrielius merginai pasiūlė:

-    Pirmiau eikime į vonią.

-    Negaliu būti karštoje vonioje.

-    Sergi mėnesinėmis?- paklausė jis, prisiminęs tą aštrų kvapą.

-    Ne, auskarą į bambą tik prieš savaitę įsivėliau.

Rytą, kai Betė išvažiavo, Angelui visur vaidenosi jos sekreto kvapas, o apie pietus su mergina pas jį į svečius atvažiavo Robertas Bagdonas. Angelui kliedint apie nepaprastą sekreto kvapą, kupiną gašlumą skatinančių feromonų, Robertas ištraukė brendžio.    .

-    Jėzau, - suklykė Mandarinas, - tai ne alų gersime?

-    Ar tu durnas?- atšovė Robertas.

Angelas paskambino Betei ir po pietų ji atvažiavo. Išgėręs dar dvi taureles brendžio jis nusivedė ją į miegamąjį ir... pabudo pirmadienį aštuntą ryto.

Tik vakarop, kai milijonas darbų televizijoje jau buvo nudirbti, jis paskambino Mandarinui.

-    Kaip?

-    Nusivedei Betę į miegamąjį, o ji po trijų minučių iš ten išėjo ir pranešė, kad tu nulūžai, - kvatojo jis. - Ketinome tave žadinti, bet pakėlėme tik išeidami, kad užsirakintum duris.

-    Velnias, nieko nepamenu, - sukikeno Angelas.

-    Taip, kaip zombis murmėjai kažką nerišlaus.

-    Bet gerai išsimiegojau, šiandien buvau gana darbingas. O Robertas iš viso į darbą neatėjo.

Grįžęs namo, vakare Angelas paskambino Ladai.

-    Kaip Betė?

-    Gerai, nori eiti į būsimą „Kramegalų" koncertą ir šiaip visu savaitgaliu patenkinta.

-    Prašyčiau, kad tu, kaip realybės šou „Angelas ir Lados draugės" prodiuserė, patartum man, kaip su ja elgtis. Ar vaizduoti įsimylėjusį? Gal žinutes kokias nors siuntinėti?

Lada nusijuokė:

-    Nieko nereikia. Po koncerto galėsi su ja būti. Šiandien ji man pasakė, kad pragėrė visus pinigus. Todėl skolinosi iš manęs, kad galėtų postinoro nusipirkti.

-    Kam jai? - nustebo Angelas, - juk ji turėjo suprasti, kad mūsų seksas buvo absoliučiai saugus.

-    Matai, vakar, kai tu nulūžai, ji dar buvo nulėkusi pas kažkokį seną savo draugą... Todėl šiandien mokykloje rytą ir kėlė paniką dėl postinoro...Tokia jau ji yra mergina, - nusijuokė Lada.

Kiek nusiminęs, Angelas nutarė, kad reikia susimaketuoti ir atsispausdinti artėjančio koncerto skrajutes.

KAVINĖJE „SAULITA"

Justiniškių g. 62 a, tel.480994 SPALIO 12 d., šeštadienį, 20 val.

ANGELO

IR

GRUPĖS

„Kramegalai"

SLAPTAS KONCERTAS

Programoje „Mis Lietuva" rinkimai

VONIOJE VISADA LIEKA PLAUKŲ

Po koncerto ir savaitgalio naują savaitę Angelas pradėjo rašydamas laiškus.

aurulinka@mail.com

Labas, gerbiama Aura, rašo Angelas.

Gaila, kad taip trumpai buvai Lietuvoje ir nesulaukei mūsų koncerto. Taigi užvakar (2002-10-12) buvo trečiasis „Kramegalų" koncertas. J grupę priėmėme naują gitaristą, vardu Robertas Bagdonas. Prieš koncertą dieną mūsų būgnininką Griausmą Robertas pakvietė papietauti j „Pekino antj". J fantastišką disko stiliaus kavinę „Saulita" Justiniškėse, kur turėjo vykti mūsų šou, Robertas ir Griausmas atvažiavo jau vėlų vakarą ir šiltutėliai. Beje, ir Mandarinas, ir aš, ir mūsų perkusininkas irgi jau sėdėjome šiltutėliai, nes parepetavę supratome, kad jgarsinimo aparatūra ir garsas šioje daugiausia budulių lankomoje patalpoje skambės tragiškai.

Laukdamas koncerto kas tris minutes laižiausi su nauja panele, vardu Betė. Labai žavinga aštuoniolikmetė abiturientė, labai aukštos kaktos, smailios nosytės ir turinti pasakišką karputę ant apatinės lūpos. Tiesa, buvo truputėlj keista: kai ji baigia bučiuotis, labai staigiu judesiu nusisuka j šalj. Bet argi dėl to verta panikuoti? Juk visi mes turime mažų mielų keistenybių.

Betės figūra ideali, krūtys - pasaka. Ji myli ausimis. Kai pasakai, kad ji fantastiška, jos stuburas iš malonumo tiesiog išsilenkia, akys sužimba ir šaltas jos žvilgsnis sušyla. Retkarčiais Betė, žiūrėdama j koncerte ant stalo su draugėmis šokančią

Mandarino Ladą, man pakuždėdavo:

-Ta Lada tokia. Tokia.

Nekreipdamas dėmesio j, matyt, prasmingus jos samprotavimus, aš, parvertęs ją ant arčiausiai prie scenos staliuko, energingai stūgaujant žiūrovams, teisės studentams, bučiavau jos džinsų užtrauktuką. Malonu, kad jos kelnės šj kartą kvepėjo citrinų aromato skalbimo milteliais.

-    Katinėli, - per koncertą sukuždėjo Betė,- šiąnakt nenakvosiu pas tave.

-    Kodėl? - stengiausi neišsiduoti, kad nusiminiau.

Ji kiek sudvejojo, bet staiga pasakė:

-    Mano mama labai blogai jaučiasi.

„Kokia nesąmonė", - pamaniau aš.

Naujasis grupės gitaristas Robertas per vieną dainą kažkodėl prisėdo groti būgnais. Po aštuonių taktų jam iš rankų iškrito būgnų lazdelės ir daugiau jis j ritmą nepataikė. Tada ne tik aš, bet ir tolimame salės kampe sėdinti mano muzikos mokytoja iš vidurinės mokyklos suprato, kad jis yra visiškai girtas. Ką mąstė Roberto j koncertą pakviesta dainininkė Erika Skamping, jsitaisiusi minkštame kampe, aš nežinau, bet pastebėjau, kad kuo mažiau natų buvo „Kramegalų" dainose, tuo giedriau ji šypsojosi.

Kai koncerto trečioje dalyje atėjo laikas Bagdonui groti gitara, paaiškėjo, kad jis pabėgo ir jau yra namie. Vemia j savo naują puikią figūrinę vonią. Labai noriu patekti pas jj j vakarėlį ir su savo mergina toje vonioje pasimylėti.

-    Bet joje liks plaukų, - piktinosi mano fantazija Robertas.

Po koncerto grįžęs namo, ketvirtą ryto aš vienas sėdėjau savo virtuvėje. Jaučiau, kad persirūkiau žolės. „Ką veiki? Gal susitinkam „Brodvėjuje" ar „Gavrity"? - tokias žinutes išsiunčiau visais telefonų numeriais, kokius tik radau savo mobiliojo atmintyje. Kai vidurdienį pabudau, dėl žinučių buvo šiek tiek gėda, bet juk reikia nešti savo kryžių.

Tuo kartu tiek, gerbiama Aura.

...esi kaip visuomet shmaikshtus, truputi kandokas, bet ashtrialiezhuvis...

labai dzhiugu, kad Robertas neapsiriboja tik tv veikla ir nepamirshta muzikos,

taip pat ir pasilinksminimu, tikrai pasimylėsi, nebijok, kaip Bete?

ar kraustysis pas tave?

ash jau mirshtu nuo noro atvazhiuoti dar ir lapkrichio pabaigoje, tada bilietai bus pigus, kol kas laukiu.

parashysiu daugiau, nes dabar oras shudas ir tingiu,

bet vis tiek myliu

buchiuoju

taVO-

AURA

Gavęs atsakymą iš Auroros, kuri vėl buvo Niujorke, Angelas nutarė parašyti laišką ir Betei.

bete@takas.lt

Labas Bete,nusprendžiau kai ką tau parašyti.

TAVO SEKSUALINIŲ GALIŲ ANALIZE

Esi natūraliai seksuali. Tavo seksualumas yra nedirbtinis,

neišprotautas ir spontaniškas. Tai labai vertinu ir nepaprastai

jaudina.

Beje, partneriui būtina signalizuoti, kad tave ištiko orgazmas.

SARGIS ŠIUKŠLIŲ DĖŽĖJE

Susigūžęs nuo žvarboko spalio mėnesio vėjo Angelas užėjo į prekybos centrą, nusipirko brendžio, kolos, prezervatyvų ir dešimt skirtingų spalvų žvakių. Namuose nuėjo j miegamąjį ir nusimovęs kelnes praplėšė vieno prezervatyvo pakelį. Žalias. Šiek tiek pasmaukęs, užsimovė gumytę ant falo, apžiūrėjo ir sušuko:

-    Keista, bet tinka!

Ligi tol jis manė, kad jam tinka tik vidutinio dydžio „Mamba" sargiai. Dabar jis suprato, kad vyras negali realiai suvokti savo pimpalo dydžio. Jis atrodo arba per mažas, kaip atrodo jam pačiam, arba per didelis, kaip savasis atrodo Bagdonui. Matyt, todėl sargių gamintojai, kad visiems įtiktų, tyčia gamina maišus - per didelius sargius, kurie ant falo susišlamščia it koks šiukšlių maišas. Neglotniai aptemtas penis tada slydinėja ne makštyje, bet susiraukšlėjusiame sargyje-

Angelas nusitraukė prezervatyvą ir nuėjęs išmetė į šiukšlių dėžę. Netrukus pas jį atvažiavo Robertas Bagdonas. Pastatęs maišelį su brendžio ir kolos buteliais ant staliuko, jis išsidrėbė ant sofos.

-    Mano smegenis spaudžia vitaminas E. Vakar dulkinausi, žiūrėjau filmą ir miegojau tik dvi valandas. Šiandien vėl noriu. Būtinai turime lošti kortomis iš nusirengimo. Skambinam Karinai.

Karina buvo mergina, su kuria Bagdonas kažkada žaidė kortomis iš nusirengimo. Nuo to vakarėlio praėjo jau keleri metai, tačiau Bagdonas niekaip negalėjo jos pamiršti. Kaip Bagdono humoro laidos vadybininkas Angelas paskambino

Karinai ir sutarė, kad vakare jie visi susitiks Senamiesčio „pa-be" „Prie Universiteto".

-    Prieš tai man dar reikia Vokiečių gatvėje susitikti su Be-te, - tarė bičiuliui Angelas. Bagdonui kilstelėjus antakius, jis pridūrė: - Tai nauja pacientė, kurią pas mane matei kažkurį sekmadienį, paskui ji buvo su manimi, kai „Kramegalai" koncertavo „Saulitos" kavinėje.

-    Iš išvaizdos tikra kalė, - sumurmėjo Bagdonas. - Gal tada pirmiausia važiuojame išgerti į „Šmecą"? - pasiūlė jis. -Mucikevičius liepė man ten kartais apsilankyti. Sakė, galima prisižiūrėti potencionalių mūsų humoro laidos personažų.

„Šmecu" buvo vadinama Šiuolaikinio meno centro kavinė. Prodiuseris Arčibaldas Mucikevičius buvo sakęs Angelui, kad kartais ten užsukęs mėgsta stebėti nušiurusius ir prasigėrusius rašytojus, poetus, dailininkus. Arčibaldas nemėgo klasikinį išsilavinimą turinčių menininkų ir juos niekino. Tie, kurie buvo beveik degradavę, neva patvirtindavo jo teoriją, kad universitetinis humanitarinis išsilavinimas šiuolaikinėje Lietuvoje yra bevertis.

Prie Šiuolaikinio meno centro jie susitiko su Bete ir užėjo į kavinę. Tačiau „Šmece" pabuvęs vos kelias minutes, Bagdonas pasijuto nejaukiai.

-    Iki susitikimo su Karina „Prie Universiteto" dar yra laiko. Gal pažiūrėkime parodą Šiuolaikinio meno centre, - pasiūlė Angelas. - Kultūringai pradėjus vakarą, smagiau bus girtauti, - kikeno jis. Žvilgtelėjęs į Betę ir prisiminęs, kaip matavosi sargį, pridūrė: - Ir ištvirkauti taip pat.

Betė jam mirktelėjo ir stipriau suspaudė ranką.

Užėję į ekspozicijų sales, jie apžiūrinėjo kažkokios menininkų grupės parodą, mįslingai pavadintą „Neordinariai religingų kūrėjų dievinami objektai". Tarp „visokių nelabai suprantamų baubų", pasak Betės, jie salės kampe aptiko kompiuterio ekraną, kuriame nenormaliai greitai mirgėjo šimtai įvairiausių, tradiciniame religiniame ir moderniajame mene vaizduojamos Šv. Mergelės Marijos atvaizdų. Juos kartais pakeisdavo raudonais garais ar dujomis nuodijamo ir siaubingai dūstančio žmogaus grimasos. Ant ekrano stovo Angelas perskaitė: videomenininko Arčibaldo Mucikevičiaus instaliacija „Marija".

-    Žiūrėk, - krizendamas pirštu parodė Betei, - čiagi mano viršininko darbas. Dabar suprantu, kaip jis praleidžia savo vienišas ir bemieges naktis. Paskui aš turiu važiuoti į vaistinę pirkti jam kažkokio vitaminų ir nuskausminamųjų mišinio.

-    Šyzikas... - teatrališkai susiėmęs už galvos ir aimanuodamas sušnypštė Bagdonas. - Ir dar skundžiasi, kad tik jis vienas dirba, verčiasi per galvą kurdamas laidas, o mes, matai, simuliuojam. Geriam, pagiriojamės ir nieko nedarom.

Jie perėjo į kitą salę ir pažvelgė į pirmą ant sienos kabantį paveikslą. Jame buvo pavaizduotas iš degančios ir griūvančios daržinės išvažiuojantis originalios konstrukcijos tankas. O virš jo tarp danguje pikiruojančių naikintuvų ant vieno šviesaus debesėlio buvo parašyta: „Pirmasis lietuviškas tankas „Robertas Bagdonas". Ir paaiškinta: „Tinkamas slėpti kaimo vietovėse". Angelas pradėjo kvatoti. Išradingas tapybos darbas patiko. Tačiau dešiniajame paveikslo kampe pakeverzotas dailininko parašas jam pasirodė lyg ir matytas. Jis staiga liovėsi juoktis. Prisiminė, kad apie Bagdono domėjimąsi karo technika laisvalaikiu galėjo žinoti tik...

-    Čiagi Ievutės teplionės! - suriko jis. Ir ėmė greitai eiti palei sieną, žvelgdamas į paveikslus. „Pirmasis lietuviškas motociklas „Rolandas Paksas", „Pakrančių apsaugos laivas LRL „Arvydas Sabonis", jo pagrindinė 120 mm patranka paimta nuo anglų tanko „Challenger". Laivas, pasipuošęs Lietuvos vėliava, smagiai skrodė putotas jūros bangas. Jis buvo nutapytas keliais rakursais ir todėl paveikslas priminė konstruktoriaus brėžinį. „Šimto dvidešimties funkcijų virtuvės kombainas „Kazimiera Prunskienė". Prie paskutinio paveikslo An-gėlas sustojo. „Gabrieliaus P. moterų apžiūros ginekologinė kėdė". Angelas pajuto, kaip į veidą plūsta juodas kraujas. Buvo nutapytas medicinos kabinetas su „vertoliotu" vidury. Ant sienų kabojo visokios viduramžiškos replės ir kitokie kankinimo įrankiai. Paveikslo kampe buvo šiukšlių dėžė, iš kurios kyšojo kūdikio kojytė. „Nejaugi tokiu būdu ji mane kaltina?" -pagalvojo jis. Išsitraukęs mobilųjį, paskambino Ievutei.

-    Ką reiškia tas paveikslas?! - suriko. Į jį sužiuro parodos lankytojai.

-    Tai tik nesveika menininko vaizduotė, - iškart supratusi, ko jis klausia, atsiliepė Ievutė ir kimiai nusikvatojo.

Angelas dar kiek paėjo į šalį ir tyliai, kad negirdėtų Betė, sušnibždėjo:

-    Negi tu ir mane kaltini?

Ievutė išjungė telefoną.

Angelas drebančiomis rankomis įsikišo telefoną į kišenę.

-    Man meno jau užtenka. Einam gerti, - iškošė jis.

Netrukus jie jau sėdėjo pačioje tyliausioje „pabo" salėje.

Netrukus prisidėti prie penktadienio vakarą švenčiančių kolegų atvažiavo ir Griausmas. Kariną šiek tiek nustebino toks susitikimas, o kad šiąnakt reikės lošti kortomis iš nusirengimo, ji dar nežinojo. Angelas tikėjosi, kad Bagdonui užteks įžūlumo jai pasakyti, ko jis geidžia. Tačiau Bagdonui jau ėmė trūkti filmas ir jis vebleno:

-    Gerkite, ką norite, aš statau.

Betė išgėrė butelį „Keglevichiaus" ir dabar susiraičiusi ant dviejų kėdžių miegojo. Tačiau nei padavėjos, nei apsauga pretenzijų nereiškė - juk prie staliuko sėdėjo superstar Bagdonas!

Superstar atsiprašė ir svirduliuodamas išėjo į lauką pakalbėti telefonu. Karina, iš profesijos žurnalistė, smalsiai klausinėjo Angelą.

-    Jūsų laidų titruose mačiau, kad esi prodiuseris. Darai karjerą?

Glostydamas miegančios Betės kulkšnis, Angelas nusispjovė.

-    Dirbdamas televizijoje tik pirmus penkerius metus jauti romantiką ir entuziazmą. Executive producer - man nieko nereiškia. Apskritai negalėčiau pasakyti, kad mėgstu televiziją. Nors šito kanalo žmonės man labai patinka. Keistai didelis procentas kiberpankų. Stilingos gražios moterys ir bent kelios susišukavusios viščiuko skiauteres. Operatoriai panašūs į pasiturinčius stilingus „skinheadus", pankus, kiti - hipiški estetai. Peroksidas karaliauja - daug kas dažosi plaukus, -Angelas maktelėjo brendžio ir tęsė: - Pavyzdžiui, kai dirbau kitoje didžiausioje komercinėje lietuvių televizijoje, nepamenu tokių personažų, išskyrus vieną tatuiruotą apsauginį. Tik prodiuseris Arčibaldas Mucikevičius, kai ten dirbo, dar išsiskirdavo savo siaubingai stilingais Guči akinių rėmeliais. Tiesa, dar kostiumų dailininkę įsiminiau. Ji kartais vilkėdavo megztuką su daugybę avyčių. O viena avytė ant jos nugaros turėjo stiklines akutes.

Karina nusijuokė.

-    Prieštarauji pats sau. Visur yra originalų.

-    Teisybė, - sutiko Angelas, - Bet kurgi dingo Bagdonas? -paklausė jis Griausmo, kažką murmėjusio Karinos draugei į ausį.

Išėję į lauką paieškoti, jie niekur jo nematė. Angelas jam paskambino.

-    Kur esi?

-    Prie namų sėdžiu taksi. Neturiu nei raktų, nei pinigų sumokėti. Vairuotojas visišššššškai manęs nesupranta. Raktai liko striukėje, kurią palikau „pabe" ant kėdės atkaltės, o pinigai -namie.

Angelas atsisveikino su Karina, pažadino Betę ir kartu su Griausmu nuvažiavo į Nemenčinės plentą, kur soduose gyveno Bagdonas. Bagdonas girtas kaip peliukas slampinėjo

apie savo namo duris ir kažką burbuliuodamas kikeno. Angelas atidavė jam striukę, užėjo į jo namus ir paėmė du šimtus litų - „pabe" buvo tokio dydžio sąskaita, kurią jam pačiam teko apmokėti. Tada sušnibždėjo Griausmui:

-    Nuvežam Betę namo ir vėl skutam j miestą. Gal kokių mergaičių sumedžiosim?

Bagdonas pasilenkė autis batus ir pargriuvo. Gulėdamas sušuko:

-    Aššš irgi noriu!

Pakeliui j miestą Betė sušnibždėjo Angelui:

-    Pakeliui bus tavo lova...

Angelas spjovė į girtus bičiulius ir su mergaite išlipo Antakalnyje prie savo namų.

Po viso to Angelas linksmai suniurnėjo:

-    Velnias, iš vakaro pasidėjau prezervatyvus ant stalo, bet kaip visada pamiršau.

-    Tačiau vieną tokį žalią šiandien pastebėjau ant šiukšlių kibiro krašto, - atsiliepė Betė.

Angelas susigėdo ir paslėpė galvą po pagalve.

-    Nepatikėsi, bet aš jį matavausi.

Mergina skambiai nusijuokė.

-    Kurgi ne. Ateinu pas tave. Naujas prezervatyvas guli šiukšlių dėžėje, o namie tik tu ir Bagdonas!

Pirmadienį atėjęs į televiziją, Angelas užsuko pas Griausmą į montažinę.

-    Betė - tikra deivė, - tarė jis ir ištiesė kolegai atspausdintą popieriaus lapą.

Nr. 3 - BETĖ MEDICINOS PAŽYMA

Fantastiška meilės (sekso) mašina. Figūra - idealių formų, o

kūnas neįtikėtinai stangrus kaip kaučiukas. Tokį turi, duok

Dieve, tik vienas procentas moterų. Krūtys ir užpakaliukas

neįtikėtinai elastingi - tobulo švelnumo ir formos - kaip persikai, kaip apelsinai, kaip per Kalėdas kvepiantys mandarinai. Liečiami, glamonėjami, glostomi ir „valgomi" jie nė iš tolo nepanašūs į daugelio merginų tradicinius švelnius ir kiek liulančius „minkštumus". Tuo ir spontanišku, natūraliu, instinktyviu seksualumu ir aistringumu ji unikali ir nepakartojama. Varputė - jautri ir stabiliai aktyvi. Tai mikrovynuogė, kuria nesimėgauti būtų nesąmonė. G taškas yra jautrus ir stabiliai aktyvus. Tai gilokai pasislėpęs, vidun išgaubtas deimantas.

Jos meilei būdingi geri bruožai - paprastumas, nebylus dalykiškumas ir konkretumas. Labai žavi, kad neanalizuoja nei savo, nei partnerio jausmų ir veiksmų. Bučiuotis siurbiant orą neišmoko.

Griausmas ramiai perskaitė.

- Man irgi nuskilo. Kai jūs išlipote iš taksi, su Bagdonu atsidūrėme „Lithuanian pube". Ten susipažinau su nuostabia mergina ir kalbėjausi iki šešių ryto, o Robertas lindo prie visų muštis. Laimei, viskas baigėsi be kraujo.

TAI-MANO ŠVIESA

Klubas „Karolina", ypač kai į jį įeini turėdamas asmeninę vardinę V.I.P. kortelę, pasirodo, nėra toks baisus dalykas. Po valandos Angelas apsiprato su iš visų kampų griaudėjančia šokių muzika. Patogiai įsitaisęs prie sidabrinio pasagos formos televizijai rezervuoto staliuko, jis gurkšnojo alų ir bučiavo nuo prakaito sūrią Betės nugarą. Lada taip pat palaižė jai apatinius šonkaulius ir linksminosi klasės draugei už nugaros rodydama pasibjaurėjimo grimasas. Pusiau pankus, pusiau te-levizininkus akimis įkyriai badė visokie buduliai ir jų mergos, todėl Lada ir Betė įžūliai bučiavosi. Pasilaižiusios jos pakilo ir nepakvietusios savo vaikinų nubėgo pastrykalioti šokių aikštelėje. Mandarinas siuto, kad Lada mažai jam skiria dėmesio. Su Angelu jie apvaikščiojo visas „Karolinos" sales ir vėl įsitaisė prie savo staliuko. Prisišokusioms Betei ir Ladai Angelas nupirko kokteilių, patiekiamų kūdikio galvos dydžio burbuliniuose akvariumuose su metro ilgio šiaudeliais.

Netrukus su mergina atėjo Griausmas.

-    Tai - mano šviesa... - kažkokiu labai romantišku balsu jis pristatė savo panelę.

Jo mergina Angelui pasirodė simpatiška. Ryški garbanota juodaplaukė. Rusva veido oda. Ji maloniai kvepėjo kažkokiais rytietiškais aliejais.

Lada sužybsėjo akimis ir ėmė Angelui į ausį greitakalbe šnibždėti:

-    Kiekvieną rytą atsikėlusi sušunku: Griaus - mas! Man įdomu, iš kur jis?

-    Iš Klaipėdos, - žvelgdamas į surūgusį Mandariną ir kikendamas, atsakė Angelas.

-    Koks fantastiškas miestas! Ar jis turi brolių, seserų? Kas jo mama ir tėtis? Kur baigė režisūrą? Kur gyvena? Ką valgo ir su kuo mylisi? - nelaukdama atsakymų, kaip žirnius klausimus bėrė Lada.

-    Režisūrą jis baigė Maskvoje. Tiesa, ne teatro, televizijos ar kino, kaip iš pradžių maniau, bet cirko. Kaip matai, jis mėgsta „Milką", Alpių karvutę, iš kurios pieno gaminamas skaniausias pasaulyje šokoladas. Pati pažvelk į čiulbančius paukštelius, - mestelėjęs žvilgsnį į Griausmą, krizeno Angelas.

Lada kraipė galvą.

-    Skandalas, bet viena mano draugė dėl to, kad koncerte pamilo Griausmą, vakar metė savo vaikiną. Kita ketina. Dabar aš matau, kad jo mergina yra jo šviesa. Tai reiškia, kad...

kiekvieną vakarą jis įsuka jai elektros lemputę į užpakalį! -prisiminusi kažkuriame koncerte išsakytus Griausmo paistalus apie analinio sekso svarbą, piktai sumurmėjo Lada.

Atslūgus sunkiai tramdomo, ilgo isteriško juoko priepuoliui, Lada išgriebė iš kokteilio leduką ir paeiliui burna į burną pasiūlė jį siųsti Milkai. Griausmas, pasižiūrėjęs, kaip godžiai Betė laižosi su Angelu, paklausė:

-    Kiek jai metų?

-    Sako, aštuoniolika. Betė - pasaka. Tobula sekso mašina, -liguistai taškydamasis seilėmis kaip koks išgąsdintas miško žvėrelis, susijaudinęs jam į ausį tauškė Angelas.

-    Analinis ir visa kita? - godžiai pasidomėjo kartais cirko direktoriumi Bagdono vadinamas Griausmas.

Šią paskutinę jo frazę išgirdo ir Lada. Ji pašoko, susiėmė už galvos ir klykdama „bėgu pirkti elektros lempučių!" nulėkė į klubo gelmes.

„Kramegalų" merginos išsigando, nes manė, kad Milka yra sena ir labai rimta Griausmo meilė. Bet vėliau išaiškėjo, kad grupės būgnininkas su Milka susipažino tik praėjusią naktį „Lithuanian pube", gėrė iki penktos ryto ir šeštadienio vakarą „Karolinoje" tauzijo visokius romantiškus niekus.

GEOGRAFIJOS PAMOKA: MEILUŽĖ IŠ MEKSIKOS,

O SESUO IŠ PETERBURGO

Kai per klubą užtvindžiusią minią Angelas neskubiai yrėsi tualeto link, kažkas jam palietė petį. Atsisukęs pamatė šiek tiek netašytų veido bruožų merginą, kuri jam ištiesė konjaki-nę taurę.

- Ar nori brendžio?

-    Taip, - svaigdamas, kad fatališkai plaukia dzenbudistine gyvenimo srove, paėmė stiklą Angelas. - Galime šitą išgerti per pusę, o vėliau aš tau nupirksiu kitą.

Mergina krestelėjo trumpai kirptus plaukus.

-    Gerai.

Aplink šmirinėjo aiškiai nepatenkinti brendžio dalytojos draugeliai. „Matyt, jie ir pirko šį gėrimą", - pamanė Angelas. Vienas iš vaikinų atnešė merginai mobilųjį telefoną:

-    Su tavimi nori pakalbėti.

Tai buvo gudrus triukas, ries mergina pagriebė telefoną ir nužingsniavo į „Karolinos" fojė, kur ne taip garsiai griaudėjo muzika. Brendžio dalytoja ištirpo skleidžiamų spalvotų spindulių migloje, o Angelas apsidairė ir toliau lyg laivas per bangas nulingavo tualeto link. Išvietės prieangyje jam už parankių griebė dvi merginos. Angelas jas mintyse akimirksniu pakrikštijo - kairėje Baisa Pabaisa, o dešinėje - Mini Blondinė.

-    Mums visiems trims bus gero sekso naktis, - tempdama-si jį į moterų skyrių, maloniai ir nevulgariai pareiškė Pabaisa.

-    Gerai. Jei taip sakot, tai taip ir bus, - vėl pajutęs nenumaldomą dzeno tėkmę, stovėdamas moterų tualete prieš veidrodžius, linksėjo Angelas.

Mini Blondinė švelniai paėmė jo delną į savąjį ir sukuždėjo:

-    Eikime prie mūsų staliuko, aš čia viena.

Angelas klusniai leidosi vedamas. Šviesiojoje klubo salėje su Mini Blondine jis šoko pagal Eminemą ir repavo jai istoriją apie „Kramegalus". Mini Blondinė manė, kad tai yra dainos vertimas. Netyčia grybštelėjęs merginai už krūties, jis pastebėjo, kad Mini Blondinė be liemenėlės, o jos veido bruožai nebanalūs ir figūra geidžiamai miniatiūrinė. Salia ant apvalaus paaukštinimo kraipėsi riebi celiulitinė go go šokėja. Mini Blondinė parodė į ją ranka.

-    Ar žinai, kas tai?

-Kas?

-    Drambliukas... Prisukamas!

Kai, sėdėdamas prie staliuko, Angelas bučiavo merginai plaukus ir vidinę alkūnės pusę, priešais pasirodė Lada. Ji pasižiūrėjo j jj ir klausiamai pakėlė antakius.

-    Pamirškite mane, - braukdamas nuo lūpų prilipusius dažytus Mini Blondinės plaukus, sumurmėjo Angelas.

-    Aš ateisiu po dvidešimties minučių, - šypsodamasi, tačiau ryžtingu balsu atsakė Lada.

Ji grįžo prie Betės, kuri timpčiojo lūpas ir sėdėjo į vieną tašką įsmeigusi žvilgsnį.

-    Kur jis taip ilgai?- dusliai paklausė Betė.

-    Nemačiau.

-    Eime ieškoti.

Lada suraukė kaktą, sudėjo lūpas vamzdeliu ir staiga iškėlė smilių į viršų.

-    Turiu idėją! Jis, matyt, yra Nostalgie salėje.

Nuo jų pusės tai buvo tolimiausia klubo patalpa.

Kai jos ėjo greta permatomos Light salės sienos, Betė sušuko:

-    Štai kur jis!

Angelas ir Mini Blondinė apsikabinę sėdėjo prie pat stiklo.

-    Ne, ten ne jis, - prieštaravo Lada.

Betė supyko:

-    Nenusišnekėk!

-    Aš juk neprimatau, - atšovė Lada ir veidu prisiplojo prie stiklo.

Bet Angelas į stiklą įremtos nosies nė nepastebėjo. Padavėjas jam atnešė alaus bokalą, ir tada už jo nugaros jis staiga išvydo besišypsančią Ladą ir pabalusią Betę. Lada ją ramindama suklykė:

-    Nieko baisaus, juk tai Mandarino meilužė! Iš Meksikos!

-    Iš Aliaskos, - pataisė ją Angelas.

Jis atsistojo ir atsisukęs Mini Blondinei ramiai pasakė:

- Kokia staigmena, iš Peterburgo netikėtai atvyko mano sesuo... Trejus metus nesimatėme... Žodžiu, parašyk man laišką adresu angelas@televizija.lt.

FANTASTIŠKA ŽURNALISTO KARJERA

Atsitiktinai televizijoje susipažinęs su žurnalo „Vien tik vyrams" redaktoriumi, Angelas sutarė, kad jiems rašys „šviečiamuosius", „gyvenimo būdo" straipsnelius. Ir būtinai prie straipsnių pridės originalių nuogų merginų nuotraukų. Jis susimąstė: „Kas gi galėtų tapti mano pirmuoju fotomodeliu?"

Peržiūrėjęs telefono užrašų knygutę, paskambino Monikai.

- Labas, seniai matyta mano sekso karaliene!

Angelas su ja kalbėjo ganėtinai įžūliai. „Išdegs ar ne?" -mintyse kikeno jis. Tačiau Monika tuo metu šalo visai netoli nuo Angelo namų. Apsnigtame Antakalnio žiede, grįždama iš paskaitų Saulėtekyje, stotelėje laukė autobuso. Bet buvo linksmai nusiteikusi, tad išgirdusi Angelo paistalus apie karštą vyną greitai sutiko užsukti į svečius.

Jai atvažiavus, Angelas nedelsdamas ėmė vykdyti savo seksualinį manifestą: pirma žodžiais pakurstė seksualinę vaizduotę, paskui nusivedė į vonią. Ten jai patiko. Džiaugėsi žvakių šviesa ir muilo putomis (tiesa, Monika nebūtų Monika, jei nebūtų paklaususi, ar čia tikrai vonios putos? O Angelas nebūtų Angelas, jei nebūtų atsakęs: deja, tai skystis automobilių langams plauti). Jis manė tikrinsiąs klitorį ir G tašką, bet abu buvo jau labai įsiaudrinę, tad staigiai pasimylėjo ir užmigo.

Kitą rytą Angelas mintyse juokėsi, kad neįvykdė manifesto. Nubėgo į gėlių turgelį šalia, nupirko raudoną rožę ir grįžęs namo apsivilko smokingą. Pažadino nuogą miegančią Moniką.

-    Čia tau, - viena ranka ištiesė rožę, o kita - garuojantį kavos puodelį.

-    Kaip malonu, - sumurkė mergina.

-    Taip, taip. O dabar kelkis ir fotografuosimės.

Kitame kambaryje jis ištempė žalios medžiagos foną ir fotografavosi stačias su taure šampano. Monika jį apsikabinusi stovėjo šalia nuoga, nugarą atsukusi į objektyvą.

-    Tai bus mano kaip žurnalisto vizitinė kortelė, - nusijuokė Angelas.

Paskui jis dar visą valandą įvairiomis saikingai erotiškomis pozomis fotografavo Moniką, paguldytą ant žalio audeklo. Mergina maskavosi akiniais nuo saulės ir šviesiu peruku. O išlydėjęs ją namo, Angelas sėdo prie kompiuterio ir parašė pirmąjį straipsnį žurnalui „Vien tik vyrams".

ANGELO IDEOLOGIJA

Sveiki, žurnalo „Vien tik vyrams" skaitytojai. Džiaugiuosi, kad skaitote šį leidinį. Keliu taurę už jus, nes, rankose laikydami žurnalą, esate vyrų ideologijos forpostas. Kartu sau įrodote, kad esate tikras vyras. Nepatikėčiau, jei kas sakytų, kad „Vien tik vyrams" jums nupirko mergina. Kalbėkime atvirai, dailioji lytis, ignoruodama turinį, visada nervingai reaguoja į mus, vartančius žurnalą su nuogų merginų paveiksliukais. Bet nėra ko gėdytis, tai sveikas ir natūralus vyrų elgesys. Būtų keista, jei įdėmiai skaitinėtume naujausio raukšles lyginančio kremo aprašymą, žiūrėtume muilo operas ar apsiverktume prie veidrodžio, pastebėję kad nauji raudoni marškinėliai nedera prie rankinės.

Tiems, kas dar manęs nepažįsta, prisistatau. Esu Gabrielius P., roko grupės „Kramegalai" gitaristas, vadinamas Angelu. Gyvenime mane domina trys dalykai - kokybiškas seksas, seksas ir dar kartą seksas. Nesu gražus ir tobulas, todėl daug metų siekdamas tikslo praktiškai tyrinėju moterų ir vyrų santykius. Pasaulį regiu kaip pašėlusį ir margą kaleidoskopą, kuriame, žaižaruodamos lyg spalvoti stikliukai, nuo šono ant šono vartosi nuostabios merginos.

Laisvalaikį skiriu specialioms pikantiškoms pramogoms, todėl ir gimė idėja visa tai atspindėti žurnale. „Angelo ideologija" - tai nauja žurnalo „Vien tik vyrams" rubrika. Čia kiekvieną mėnesį kartu ieškosime būdų, kaip vilioti merginas, ir išgyvensime daugybę neįtikimų tikrų nuotykių.

VYRŲ MANIFESTAS

NIEKADA NEKALBĖK APIE MEILĘ Moterų pasaulis - tai jausmų, emocijų ir kitokių vyrams nesuprantamų įspūdžių pasaulis. Jei nemėgsti kalbėti apie meilę, nesiplėšyk, beprasmiškai nepataikauk moteriai. Tai jų, o ne mūsų problema. Moteris valdo dvasinės problemos, o mums reikia užkariauti pasaulį. „Visi vyrai svajonėse yra didvyriai", -sakė praėjusio šimtmečio pradžios daktarėlis, psichoanalizės pradininkas Zigmundas Froidas. Teisingai, toks tegu ir lieka mūsų dvasinis pasaulis.

MOKĖTI GALIMA TIK PROSTITUTEI Niekada neduok savo moteriai pinigų. Visos išlaidos turi būti dalijamos per pusę: už maistą, už butą, už pramogas ir alų. Išlaidauti galima tik per pirmą pasimatymą. Per jį turi taip subtiliai suktis, kad ji duotų tą patį vakarą. Tai reiškia, kad turi gerai atrodyti, protingai ir įdomiai kalbėti, pasiutusiai ją šokdinti ir netikėtai taktiškai pradėti glostyti jai užpakalį.

Beje, niekada nesinaudok prostitučių paslaugomis, nes tą patį nesunkiai galima gauti už dyką.

ŽMONAI REIKIA AUTOMOBILIO? TEGUL UŽSIDIRBA!

Kol kaip Budai nenušvinta protas, vyras laiko normaliu dalyku, kad moteris naudojasi jo finansiniais resursais. O moterys iš prigimties įsitikinusios, kad su vyru nereikia dalytis pinigais. Pateiksiu labai paprastą pavyzdį. Pavyzdžiui, per mėnesį uždirbdamas tūkstantį litų ar daug paėmei moterų, gaunančių tris tūkstančius ir daugiau? Taigi špygelė taukuota! Karjeristės lyg Rentgeno aparatai kiaurai permato svetimas pinigines. Todėl kaipmat išyra šeimos, kur moteris pradeda uždirbti daugiau už vyrą. Tada jos įžūliai demonstruoja, kad daugiau uždirba, bet su vyru niekada nesidalija. Moterys mėgsta maloniai leisti tik svetimus pinigus, o savo kaupia. Pavyzdžiui, mano diedukas mirė neturėdamas santaupų, o bobutė, jėzusmarija, kokį aukso puodą paliko! Tik niekam nepasakė, kur užkasė. Sakykim, nedirbančiai žmonai vyras, tenkindamas jos poreikius, vis tiek duos pinigų lūpų dažams ir kitokioms kosmetikos priemonėms. O dirbanti moteris bedarbiam vyrui atkiš špygą, ne pinigų, kad šis galėtų nueiti į alaus barą. Bet tai toks pats natūralus ir psichikai naudingas poreikis, kaip ir noras gražiai išsiteplioti likimo vingių išvagotą veiduką!

Niekada nesvajok, kad duodamas moteriai pinigų, investuoji į jos gerumą, nuolankumą, sukalbamumą ir 1.1. Iš tikrųjų taip tik šeri drakoną, kuriam dar išaugs devynios ugnimi spjaudančios galvos.

NĖR BOBŲ, NEVERK Kadangi moterys be sekso negali išgyventi, nėra ko per daug stengtis joms įtikti. Jei nesutari su drauge ar žmona, negaišk laiko ir tuoj pat ją mesk. Jei neturi sekso partnerės, nesijaudink, tai laikina. Žiūrėk pornografinius filmus, žaisk futbolą, žvejok ir gerk alų, o ji atsiras pati. Be abejo, reikia būti šiame pasaulyje ko nors siekiančia ir tobulėjančia asmenybe, šukuotis, švariai ir tvarkingai rengtis, valytis dantis ir praustis. Tai reikia daryti dėl savęs - gerai atrodyti yra malonu ir sveika.

NESVAJOK APIE IDEALIĄ ŽMONĄ Apskritai niekada neieškok žmonos. Ypač antros. Nevertink savo seksualinių įgeidžių objektų kaip potencialios nuotakos. Laikydamasis tokio požiūrio žmonos nerasi. O kam iš viso ją turėti? Jei svajoji, kad kas nors gamins tau pusryčius, nebūk naivus ir nepamiršk, kad ne tik neiškeps kiaušinienės, bet ir kišenes ištuštins.

MOTERIS - SPALVOTŲ PAVEIKSLIUKŲ AUKA Kodėl tiek daug moterims skirtų žurnalų? Juk jie visi vienodi -ir jų turinys, ir forma. Jie visi reklamuoja kosmetikos priemones ir švelniajai lyčiai priimtinomis formomis pasakoja apie seksą. Tokiais leidiniais kuriamas moterų galios mitas. Kuriama moters gyvenimo schema - gražiai ir patraukliai atrodyti (deja, devyniasdešimčiai procentų nepavyks - tokie negailestingi gamtos dėsniai), susirasti vyrą, už jo pinigus susisukti lizdą, už jo pinigus pagimdyti ir išauginti vaiką, jo ar jau kito sąskaita pasiekti profesinę karjerą.

TAIKYK TIK SLAPTOJO KARO METODUS Nepaisant modernių mitų apie šiuolaikinėje visuomenėje besikeičiančius lyčių vaidmenis, visiškai aišku, kad moterys neišvengiamai atliks vyrui reikalingas funkcijas. Tačiau nereikia su jomis kovoti atvirai. Veltis į nuoširdžią diskusiją yra kvailystė. Kam ginčytis su veidmaine būtybe? Juk, kai moteris klausia: „Ar aš ne stora?", vyras žino, kad ji meluoja, ir jam pačiam atsakyti reikia meluojant: „Aš juk tave myliu, tu man labai graži".

Moterys nėra nei kvailelės, nei vyrų priešai, neverta jų niekinti ar menkinti. Tai vyrų draugai, ufonautai iš kosmoso, su jais kiekvienas turime rasti savo bendravimo būdą.

Neišsiduok, kad esi alkoholikas, kabink makaronus apie šviesią ateitį, meluok, nes be to jos negali gyventi, žodžiu, naudokis subtilia vyriška taktika ir sumania strategija. Versdamas mote

rs

rį į lovą, sugalvok milijoną gudrybių, tokių kaip beprasmis niurnėjimas „aš tave dievinu". Tai yra galingiausi mūsų ginklai. Mano septyniasdešimt penkerių metų tėtė sako:

- Su moterim reikia kvailioti. Kol kvailioji -joms labai patinka, o kai pradedi rimtai...

Vienu gaištu parašęs straipsnį, Angelas jį paredagavo ir atsidusęs parašė laišką redaktoriui.

Gerb. Redaktoriau,

Siūlyčiau ant tos nuotraukos, kur stoviu su smokingu ir „šompano" taure, uždėti mano faksimilinį parašą, bus linksmiau. Beje, dizaineriui siūlyčiau „pjauti" tos nuotraukos apačią, nes mergaitės užpakalis gana siaubingas. Siek tiek „nupjovus" apačią, atrodytų estetiškiau.

Pagarbiai

Angelas

Pagalvojo, kad žurnalo skaitytojui reikia paaiškinti apie nuotraukas su nuoga Monika, kuriomis bus iliustruotas straipsnis.

APIE FOTOGRAFIJAS

Vasarą poilsiaudamas Rygoje sutikau panelę Mają. Kai viename naktiniame klube visą vakarą ją šokdinau, ji tiesiai šviesiai ir gana įžūliai paklausė, ar noriu su ja mylėtis pirmąją pažinties dieną.

Aišku, kad norėjau, bet latviukei pasakiau, kad ji man labai patinka, todėl visiškai nesirengiu skubėti. Si maža gudrybė paveikė puikiai. Abu labai atsipalaidavome ir tą pačią naktį įvyko tai, kas galėjo ir neįvykti. Kitą dieną ją nufotografavau ir skubiai išvažiavau į Tėvynę.

TELEVIZIJA - TAI KRAMTOMOJI GUMA AKIMS

aurulinka@mail.com

Labas, Aura,

„Kramegalų" koncertas jvyks tiksliai lapkričio 15 d., penktadienį. Pilies gatvės pradžioje

yra tokia smuklė „Žaltvykslė". Būt gerai, kad vėl atskristum j Lietuvą. Rytoj

su „Kramegalų" būgnininku Griausmu ir Bagdono humoro laidoje vaidinančiu Rimantu Šapranausku einame j naują klubo „Angaras" atidarymą. Dabar ta skylė vadinsis „Bravo". Grosime ten vieną pankišką dainą.

Tavo buvusios grupiokės iš universiteto, Silva ir Audra, buvo užėjusios pas mane pirmadienj, buvo Silvos vardadienis. Liūdnai man jos atrodo - nemoka vyrų susirasti, o jei susiranda - nemoka partneriais džiaugtis.

Apskritai, man atrodo, jos gyvena pagal dvidešimto amžiaus pradžios

senmergių filosofiją. Vis dar tiki, kad Švenčiausiajai Mergelei Marijai padedant

susiras „gerą" vyrą, ištekės, pagimdys ir „laimingai" gyvens. Silvai

bandžiau paaiškinti, kad reikia džiaugtis kiekviena sekso sekunde, partnerius

keisti kaip kojines, nes nuo to labai stipriai didėja seksualinės galios ir meilės pasirinkimo laisvė. Bet Silva neklauso nė iš tolo. Man, žinai, po

aštuoniolikmečių sekso mašinų graudu j jų liūdnas akutes žiūrėti. Beje, lygiai

taip pat prastokai atrodo ir mano buvusi sugyventinė Ievutė. Ji juodai nusidažė plaukus ir pasiėmė kompą. Jau nusipirkau kitą. Televizijoje darome tą patj „Bagdono šou" ir naują kičinę laidą „Lietuvos anekdotininkų lyga", www.tv.lt galima pasižiūrėti. Tos aštuoniolikinės Betės medicinos tyrimai baigti, suteikiau jai autoaktyvios meilužės statusą, tai reiškia, kad bendravimas su manimi dabar yra tik jos vienos problema.

>    atia

>    bučiuoju

>    pasiilgęs

>

> Gabrielius

angelas@televizija.lt

Nuostabu, kad vis susitinki su senmergemis, kurios, man atrodo, tik apsimeta

nelaimingos, nes, kiek pamenu, jos nėra ish labai jau linkusiu liūdėti ir keikti likimą.

Mandarinas fainuolis, kad dirba ir uzhsidirba, o ir mergina turi gera, netveriu smalsumu kuo greichiau juos abu pamatyti ir įvertinti...

Ash pati tikrai labai uzhsidegusi apsilankyti jusu planuojamame renginy, bet

daug kas priklausys nuo finansines puses. Yra spėjimu, kad nuo praeito mano

buvimo Lietuveleje manės vaikinas vienos shiukshtu i ja neleis, o pyktis nenoriu, neapsimoka... Bijo, kad atvykusi „gyvenu roko zhvaigzhdes

gyvenimą", o tai jam nepriimtina ir svetima. Na, mes, menininkai ar shiaip

laisvu sielų zhmones, tai suprantame ir juos, zhemes kirminus, uzhjauchiame.

Tai va.

Dzhiugu, kad jauti poreiki ieshkoti ir keisti moteris, nes sunku tave isivaizduoti atsidavusi tik vienai, zhinia, esi didis ir viena tavęs

neapreptu, visu tavo fantazijų, ivairiapusishkumo ir nenuspejamumo.

Nors gal dar atsiras princese, pavergsianti tave visa. Kol kas, matyt, tokios dar nėr.

Ka ponas Bagdonas, KAIP JAM SEKASI DARBAS TELEVIZIJOJE, kuomi dabar zhavisi, kaip jo namukas, ar jau virto rumu ar vis dar panashus i statybų objektą?..

Kazhkaip paleidau ji ish akirachio, nei parasho, nei ka, gal pyksta ko nors...

Reiks su juo rimtai pashneketi atvazhiavus.

Aura

aurulinka@mail.com

Labas, Aura,

apie Bagdoną ir jo televizijos šou žurnalui „Vien tik vyrams" parašiau straipsnj. Siunčiu tau jo tekstą. Iš jo suprasi, ką mes čia, televizijoje, veikiame. Kaip sakė viena teatro aktorė, vaidinanti Bagdono humoro laidoje kekšę, „televizija - tai kramtomoji guma akims".

TELEVIZIJOS HUMORO LAIDA „BAGDONO ŠOU" CITATOS

Robertas Bagdonas, vaidinantis Snarglių, Tadžiką ir kitus personažus: „Gyvenimas - tai ilga ir nepagydoma liga".

Rimas Šapranauskas, vaidinantis Urlaganą, Panevėžiu ir kitus personažus: „Kartais filmavimo metu iš tiesų pradedu mušti Robertą. Tas pakrenkščia, pamaigo skaudančius šonus ir sako: „Bent tikroviškai atrodys".

Per vieną televizijos sezoną juodindamas dantis Urlaganas vidutiniškai suvalgo du kilogramus aktyviosios anglies. Rimas Šapranauskas teigia, kad dėl to niekada neturi skrandžio ir žarnyno problemų.

Robertas Bagdonas: „Savo darbą labai mėgstu. Vaidinti man smagu, tačiau labai vargina persirenginėjimas ir ūsų klijavi-masis".

Robertas Bagdonas: „Laidos „Mentai" personažai nesityčioja iš policininkų. Siame seriale šaipomės iš kvailių su policininkų uniformomis".

FAKTAI

AUTOMOBILIŲ NAIKINIMAS Filmuojant sudaužyta ir susprogdinta per dešimtį įvairių markių - „Žiguli", „Volga", „Moskvitch", „Volksivagen", „Audi 100", „Opel Kadet" - automobilių, keturi džipai, pradedant „Isuzu Trooper", baigiant visokiais „Cherokee". Pirmasis žiguliukas po truputį buvo daužomas net du mėnesius, kol „Bagdono šou" kūrėjai mašiną nustūmė nuo skardžio ir susprogdino. Kiti automobiliai buvo sudaužyti kur kas greičiau.

PRIETAISŲ IR DRABUŽIŲ GADINIMAS Kartą, supykęs ant Urlagano, Robertas į džipo langą sudaužė naujutėlaitį ką tik nupirktą „matiugalniką" - megafoną. Niekas nebesitikėjo, kad jis veiks, bet vienas šaunus televizijos inžinierius megafoną pataisė.

Per metus laidos personažai sudaužo arba sulaužo šešias poras akinių ir sukruvina apie penkiolika švarkų, marškinių, kelnių ir panašiai. Per vieną sezoną sudėvima apie dvidešimt perukų, šešios poros ūsų (vieni ūsai atsiklijavo ir paskendo ba

us

seine) ir apie keturiasdešimt kostiumų. Mento Bolkos uniforma per praėjusias Kalėdas netgi pagulėjo Paryžiaus tarptautinio oro uosto Pamesto ir rasto bagažo skyriuje. Mat Bagdonas, nuskridęs pasilinksminti į Strasbūrą, pamiršo pasiimti bagažą ir jis nukeliavo į Paryžių.

SPROGIMAI, ŠŪVIAI, GINKLAI IR BOMBOS Filmuojant naudojami du pistoletai ir revolveris. Vienas pistoletas, kai į jo vamzdį pripylė dirbtinio kraujo, nes reikėjo šauti į aktorių, vaidinantį country muzikantą Klovą, buvo nepataisomai sugadintas. Per metus iššaudoma vidutiniškai apie tris šimtus šovinių, daroma apie šimtas įvairių pirotechnikos efektų ir fejerverkų. Viena laida buvo kuriama kariniame poligone, kur šaudyta sunkiuoju 12,7 mm kalibro kulkosvaidžiu, „Kari Gustav" rankiniu prieštankiniu granatsvaidžiu, švedišku automatiniu šautuvu AK 4. Vienas džipas suvažinėtas šarvuočiu.

VAIDYBOS STILIUS, ARBA KĄ PASAKYTŲ ST ANISL A V SKIS Per sezoną Roberto Bagdono personažai trisdešimt kartų ekrane nusispjovė, iš jų dvidešimt kartų apsispjovė. Kad atsisega klyną, vaidino dvidešimt kartų. Kad šlapinasi - penkis kartus. Kad geria alkoholį - keturiasdešimt kartų, vartoja narkotikus -du kartus. Mušėsi penkiasdešimt kartų. Vieną kartą maudėsi vonioje ir filmavosi nuogas.

Tuo kartu tiek, Gabrielius

ŽMOGUS - TAI SUDĖTINGESNĖ SISTEMA NEI 100 PROCENTŲ

Prieš „Bravo" klubo atidarymo iškilmes Angelas paskambino Monikai ir pakvietė papramogauti. Ką tik buvo pasirodęs žurnalo „Vien tik vyrams" numeris su jo straipsniu ir Monikos nuotraukomis. Angelas norėjo jai nuoširdžiai padėkoti. Tačiau jai kiek sudvejojus, jis pagalvojo: „beprotė" ir nesivargindamas tuoj pat paspaudė telefono mygtuką su raudonuoju rageliu. Tada paskambino Griausmui ir paklausė, ar jo Milka negalėtų atsivesti kokios nors draugės.

Vakare prie buvusio „Angaro" durų Griausmas su Angelu traukė cigaretę po cigaretės ir neatitraukė akių nuo Jasinskio gatvės. Bet už rankų susikibusios merginos netikėtai išlindo iš už klubo kampo.

Garbanota tamsiaplaukė, Griausmo mergina, draugei tyliai sušnypštė:

-    Tas blondinas ryškiai raudona šiukšlininko striuke.

-    O kas jis toks? - išplėtusi dideles žalias trumpareges akis, puse lūpų murmtelėjo draugė.

-    Tai „prikolas"... Ant dviejų kojų.

Abi merginos sukikeno.

-    Susipažinkite su Izaura, - priartėjusi tarė Griausmo draugė.

Izaura ir Angelas įdėmiai pažvelgė vienas kitam į akis. Tyrame jos žvilgsnyje jis pamatė kažkokį smegenyse priimamą sprendimą. Ji buvo aukšta, apvalaus giedro veido, ilgus tamsiai pilkus plaukus susipynusi į paprastą kasą. Klubo „Bravo" viduje jie išvydo kostiumuotą publiką ir minkštas odos sofas. Antrame aukšte susiradę paskutinį laisvą staliuką, greitai keisdamiesi poromis susinešė daugybę nemokamų brendžio ir viskio taurių. „Bravo" vadybininkas pranešė, kad jie gros antri, po Makejevo.

Kai atėjo „Kramegalų" eilė, Angelas su Griausmu iš pradžių nubėgo j tualetą, kur pakišęs rankas po Gabrieliaus marškinėliais būgnininkas užsegė juodą liemenėlę.

Po antros ir paskutinės dainos Angelas suriko:

-    Kas vakar naktį patyrėte gerą seksą?

Keli linksmuoliai kukliai pakėlė rankas.

-    Deja, jūsų mažuma, - nusijuokė pankų tėvas. - Kad šiąnakt būtų geriau, mes jums kai ką parodysime.

Griausmas parodė pusę užpakalio, o Angelas pasikėlė „ken-gūrasą" ir pademonstravo, kad dėvi juodą liemenėlę. Tuo metu sutarškėjo fotografų aparatai. Ir pasigirdo lėtas, solidus kostiumuotos publikos gagenimas. Stebėdamas, ar klubo apsauga dar nesirengia jų mušti, Angelas atsargiai kaip katinas nukiceno nuo scenos. Griausmas dar smagiai parėkavo ir patenkinti jie nubidzeno prie staliuko, kur su drauge Izaura sėdėjo Griausmo akių šviesa Milka.

-    Šaunuoliai! - girtas jiems suriko prie baro stovintis Choras iš „Žąsų". - Taip ir reikia varyti!

Milkos draugė Izaura paklausė Gabrieliaus:

-    Kiek tau metų?

Jis įdėmiai pažiūrėjo jai į akis ir prisiminė, kad susitikus prie „Bravo" durų jos pirmasis žvilgsnis... na, nepasakė, kas bus... bet bent jau buvo prielankus. Po sekundėlę trukusios kalkuliacinės pauzės, per kurią, žiūrėdamas į merginos fizinius duomenis ir atrodymo amžių, apskaičiavo savo atsakymą, jis ramiai tarė:

-    Dvidešimt ketveri.

-    Negali būti, - nusišypsojo Izaura. - Gal dvidešimt devyneri?

-    Nieko panašaus, - vylingai šypsena atsakė Angelas, - matyt, mane su kuo nors painioji.

-    Mano tėvas yra Vidaus reikalų ministerijos pareigūnas, jei reikės, aš viską tiksliai sužinosiu, - lyg pagąsdino, lyg pajuokavo mergina iš Kauno.

Dar po kelių brendžio taurių Izaura tarė:

-    Jei tu manęs ko nors paklaustum... aš atsakyčiau.

Angelas nusijuokė ir pabandė ją pabučiuoti. Ji atsakė bučiniu, bet, nežinia, ar dėl įtampos, ar dėl to, kad taip reikia, labai skaudžiai kandžiojosi. Angelas paprašė švelnumo.

-    Zinai, aš penkiasdešimt aštuonis procentus esu frigidė, o septyniasdešimt labai seksuali, - atrėžė Izaura.

Angelas suraukė kaktą.

-    Bet juk procentų suma viršija šimtą, - nustebo jis.

-    Žmogus yra daug sudėtingesnis nei šimtas procentų, -atšovė Izaura.

LAIKRAŠČIAI RAŠĖ, KAD JIS SERGA ŠIZOFRENIJA

Saulėtekio bendrabutyje Nr. 6, 604 kambaryje antro kurso antropologijos studentė Izaura (ji buvo 174 cm ūgio, svėrė 60 kilogramų, krūtinės, liemens ir klubų apimtys: 94-64-90 cm) ištraukė iš kišenės ir padėjo ant stalo aplankstytą „Kramega-lų" koncerto skrajutę.

2002 m. lapkričio 15 d., penktadienį, 20 val. ŽALTVYKSLĖJE Pilies g. 11, tel. 2687173 Angelo IR GRUPĖS „Kramegalai"

ANTIDEPRESINIS PRIEŠKALĖDINIS KONCERTAS jėjimas - 5 Lt

Jos priešė kambarioke perskaitė skrajutę.

-    Antidepresinis prieškalėdinis koncertas, - cituodama nusišypsojo kambarioke ir suraukusi kaktą pridūrė: - Kažkuriame laikraštyje skaičiau, kad Angelas serga šizofrenija.

Izaura ėmė juoktis, bet staiga nutilo. „O jeigu tikrai?" - pamanė ji.

-    Ko tu juokiesi? - nustebo fuksų nekenčianti, tačiau pamirštanti, kad Izaura nebe fuksė, kambarioke ir tęsė: - Be to, niekas niekada nėra girdėjęs, kad jis turėtų merginą.

Izaura prapliupo juoku ir susirietė ant lovos.

-    Tu tikrai keista, - dėbtelėjo į ją net Amerikoje buvusi kambario draugė.

Kai vakare Izaura atvažiavo pas Gabrielių ir papasakojo, ką girdėjo iš kambariokės, šis ištraukė „Lietuvos rytą" su straipsniu apie save ir padėjo jai ant stalo:

-    Skaityk, kontekstą reikėtų žinoti. O dėl to, kad aš gėjus, -rimtai pridūrė jis, - visiška tiesa. Būdamas su tavimi, imu gyti nuo šito baisaus iškrypimo. Anksčiau su Mandarinu buvome pora, bet likimas mūsų meilę lyg kaustytais batais negailestingai sutrypė.

-    Reikėjo tuoktis, - nusišaipė Izaura.

-    Lietuvoje - tai neįmanoma.

-    Galėjote nuvažiuoti j Olandiją.

Angelas atkirto:

-    Iki Olandijos - toli.

-    Jei ketinimai rimti, iki Amsterdamo netoli, - surimavo Izaura.

-    Savo priešei reikėjo pasakyti, kad „esu Gabrieliaus mergina, kad jis žvėris ir pankų vadas, kad jis tave išauklės, nes yra sekso mašina", - juokdamasis fantazavo Angelas.

Pakikenę virtuvėje, suvalgę po apelsiną, nuėjo į svetainę, kur įsitaisę ant sofos bučiavosi. Kai Angelas iki Soties prisilaižė jos kaklo, Izaura tarė:

-    Bučiuotis gal ir neblogai. Tai yra nėra taip blogai. Matai, aš seniai nebesibučiuoju, - mįslingai paaiškino ji. - Mano lūpos galvoja apie tavo lūpas.

-    O mano - apie tavo pilvą, - pakėlęs marškinėlius, kišo galvą Angelas.

-    Milka sakė, jog mane į klubo „Bravo" atidarymą pakvietė todėl, kad prašei pakviesti tokią pat įainą kaip ir ji savo draugę, - pribloškė Gabrielių Izaura.

Bet jis nesutriko.

-    Žinoma, žinoma, tikra tiesa, - pritarė jis.

Kitą dieną Angelas iš darbo Izaurai parašė elektroninį laišką.

izaura@one.lt

Labas, žavingoji Izaura,

noriu padėkoti už fantastiškai kartu praleistą laiką. Vakar buvo labai gera, tiesiog nardymas šiltomis vandenyno bangomis. Aš skendau, skendau ir skendau jausdamas, kad esame kartu, šalia ir neatsiejami, todėl nenorėjau nutolti nuo to puikaus jausmo ir pamiršau, kad planavome „truput]" ir dar „truputį". Man atrodė, kad ir tu nenori sustoti ties trupučiu, todėl nuskridau į žvaigždes, kurios paliestos sprogsta taip ryškiai, kad norisi rėkti.

Mano lūpos galvoja apie tave...

Angelas

TAURIAUSIO VYNO BUTELYJE ANT DUGNO NUSĖDUSIOS DRUMZLĖS

Beveik kiekvieną vakarą Angelas susitikdavo su Izaura. Atrodė, kad abu sėkmingai grimzta į meilės jūrą, tačiau Izaurai nuolat skambinėjo kažkoks vyrukas. Atsiliepusi Izaura iš pradžių arogantiškai ginčydavosi, paskui iškeikdavo. Tada ilgai mąstydavo ir ilgai tylėdavo.

-    Kas jis toks?! - suraukęs lūpas, pavyduliavo Angelas.

Izaura Angelui papasakojo, kad Kaune turi butą. O bute

gyvena draugas, su kuriuo ji iki šiol gyveno dvejus metus. Dabar ketina jį išvaryti.

-    Ketini? - siuto Angelas. - Ar žinai, kad negalima pradėti naujų santykių, jei dar esi įsipainiojęs į senus?

Izaura jam labai labai labai patiko, tačiau dabar jo širdyje nusėdo kažkoks kartėlis.

Lapkričio pirmą dieną Izaura išvažiavo į Tauragę prie senelio kapo, nes po mirties jis keletą metų jai sapnavosi. O Angelas su Bete helovyno vakarą atsidūrė plote gražiame naujame laivo formos name Žaliųjų ežerų rajone. Didelėje teatro dailininko namo svetainėje ant sūpynių, pritaisytų prie lubų ilgomis grandinėmis, suposi aštuoniolikto amžiaus suknelėmis persirengusios Dailės akademijos studentės. Jos čia taip pat šventė helovyną.

Vakarėlio šeimininkė, dailininko duktė, Gabrieliaus draugė ir jo dainų gerbėja, pasikvietė jį į virtuvę.

-    Nuo kada pradėjai tvirkinti nepilnametes? - sušnypštė mergina, nors jai pačiai buvo tik dvidešimt.

-    Betei aštuoniolika metų, - nuraudo Angelas.

-    Atrodo kaip penkiolikmetė! Kaip mano sesers vienmetė! -piktinosi šeimininkė.

-    Bet tavo geriausia draugė Emilija irgi atrodo kaip vaikas, -prieštaravo Angelas. - Ji tilptų man po pažastimi, matyt, traukia tik metrą penkiasdešimt keturis centimetrus. Kiek tada ji sveria?

-    Net keturiasdešimt du kilogramus! - atšovė šeimininkė.

Betė ir Angelas nesivaržė, nugriuvę ant sofutės svetainėje

laižėsi taip, lyg norėtų vienas kitą suryti. O šalia sėdinti Emilija, aukštai pasikaišiusi pūstą sijoną, iš po kurio buvo matyti tobulos miniatiūrinės kojytės, neva abejingu žvilgsniu valgė juos akimis.

Naktį su Bete Angelas parvažiavo pas jį namo ir griuvo į lovą, o penktą rytą sėdo abu į taksi - vežė ją namo. Vairuotojas suraukė nosį ir plačiai atidarė langą. Nuo keleivių tiesiog trenkė gleivėmis, sperma ir dar bala žino kuo.

Kitą dieną Gabrieliui vėl paskambino ploto šeimininkė:

-    Pas mus vakarėlio pratęsimas. Atvažiuok, tik be tos mergaitės, - iškėlusi sąlygą, pakvietė ji.

Jau būdamas svečiuose jis nuėjo į tualetą ir atsisėdo ant unitazo. Ir tuo pačiu metu subirbė jo mobilusis. Telefono ekrane pamatęs užrašą IZAURA, Gabrielius nusišypsojo. „Kokia laimė, kad esu ant puodo ir čia negirdėti vakarėlio šurmulio", - pamanė jis.

-    Ką veiki? - iškart pasidomėjo mergina.

-    Sėdžiu namie, skaitau knygą, - paaiškino jis.

-    Tikrai?

-    Tikrai, - nutaisęs blaivų balsą, patvirtino Angelas. - O tu jau išvarei savo buvusį draugą?

Izaura keletą sekundžių tylėjo. Tada kažkokiu dusliu balsu tarė:

-    Ne. Jis dar neturi kur kraustytis. Verkė. Netiki, kad aš jam su tavimi neištikima. Apskritai netiki ar nenori tikėti, kad Vilniuje turiu naują draugą. Iš pradžių sakė, kad nusižudys, o prieš kelias valandas puolė mane smaugti ir grasinti, kad papjaus.    •

Angelas nervingai nusijuokė:

-    Kodėl tu nepasakai tėvui? Jis - policijos pareigūnas, mikliai jį išmėžtų lauk.

-    Tai mano problemos.

Sėdėdamas ant unitazo, Angelas pajuto, kad jam pradėjo bjauriai mausti vidurius.

-    Tai greičiau jas išspręsk ir parvažiuok į Vilnių! - įsiutęs suriko ir išjungė telefoną.

Kai grįžo į svetainę, kur jau antra para tęsėsi vakarėlis, Emilija, o šalia jos kažkoks vaikinas sėdėjo ant tos pačios sofutės. Angelas apsimetė, kad nelabai yra kur atsisėsti, ir įsitaisė šalia merginos. Po kiek laiko jis atsiklaupė ant grindų, paėmė į delnus jos miniatiūrinę dešinę pėdą ir ėmė ramiai masažuoti ir apžiūrinėti.

-    Tikras meno kūrinys, - murmėjo jis.

Vakare, kai dalis svečių jau buvo iškritę, o dalis išsiskirstė, Gabrielius su Emilija ant tos pačios sofutės liko miegoti. Seimininkė išpūtė akis.

-    Tu neisi su manimi miegoti?- piktai pasiteiravo ji Emilijos.

-    Ne, - ramiai mirkčiodama tamsiai rudomis akimis, atsakė Keturiasdešimt Kilogramų.

Angelas nedegė noru kuo greičiau su ja suartėti, tad, švelniai paglostęs jai nugarą, pabučiavo sprandą ir, mintimis vertindamas jos tobulas miniatiūrines formas, saldžiai užmigo.

VISUOMENĖS KULTŪROS KĖLIMAS

Kitą dieną, sekmadienį, Angelas su Emilija atsikėlė, išgėrė kavos ir jis savo auksine „Audi" parvežė ją namo. Į bendrabutį ant Tauro kalno. Grįžęs namo, į Antakalnį, rado atėjusį tėvą.

Tarp daugybės augaliukų, kuriuos Gabrielius augino virtuvėje ant palangės, buvo ir mažas vazoniukas su į žemę pusiau įkištu svogūnu.

-    Žiūrėk, - Angelas tėvui parodė daigą leidžiančią svogūninę gėlę. - Laistyti ar ne?

-    Jei nori, kad augtų, - netvirtai samprotavo tėvas. Angelas tarė:

-    Pasitarsiu su mergina.

-    Teisingai, pasitark, - nusišypsojo tėvas. - Juk esame Lietuvos visuomenė. Visuomenės kultūrą reikia kelti, o ne smukdyti.

Apstulbęs Angelas įbedė susižavėjusias akis į tėvą.

-    Tėvai, tu genijus!

„Kramegalų" vokalistas ėmė kikenti. Jo galvoje šmėkštelėjo lovoje su Izaura vykstančio pasitarimo vaizdelis.

Tėvas lyg niekur nieko ramiai tęsė:

-    Taip, taip. Visuomenėje reikia gyventi, ne kur kitur.

Pirmadienį Angelas nutarė kelti visuomenės kultūrą plačiąja prasme ir parašė Emilijai elektroninį laišką.

emilija@mail.lt

Labas, žavioji Emilija,

norėčiau padėkoti už nuostabiai kartu praleistą vakarą. Tai, ką norėjau pasakyti naktj, tikrai nebeturi reikšmės, jei būtum klaususi, būčiau atsakęs. Na bet, kad nebūtų painiavos, bandysiu kaip nors paaiškinti. Tada bandžiau pasakyti, kad noriu susipažinti, o ne sekso. Tikiuosi, tau patiko mano rankų kalba, kur daug klausimų ir dar daugiau akivaizdžių atsakymų.

Aš esu tavimi sužavėtas. Tu - tai ramuma, ramuma, ramuma... Ačiū už gyvą ir gilų nuostabių rudų akių žvilgsnį.

Bučiuoju tavo nuostabias plaštakas ir tobulus pirščiukus.

Gabrielius

Kadangi negavo atsakymo, antradienį tais pačiais visuomenės kultūros kėlimo klausimais jis parašė dar vieną laišką.

emilija@mail.lt

Labas, Emilija,

džiaugiuosi, kad vis galvoju apie tave. Pasirodo, labai gera apie ką nors galvoti šį, nors ir nelabai niūrų, bet vis dėlto vėlų rudenį. Atsiprašau už tokį vienpusį veiksmą ir norėčiau paklausti, ar galiu galvoti apie tave? Prisiminti kaktą, akis, lūpas, šypseną ir dar daug ką.

P.S. Norėčiau sužinoti, ar dažnai atsidarai savo internetinę pašto dėžutę? Telefono numerio kol kas nedrįstu prašyti...

Gabrielius

SOTUS JR TYLUS PIRMASIS PASIMATYMAS

Trečiadienį Emilija elektroniniu paštu atsiuntė Angelui savo telefono numerį. Vakare jis su auksine „Audi" paėmė ją iš Pedagoginio universiteto ir mintyse grauždamasis, kad jau prasideda žiema ir nebegali pasipuikuoti prieš merginą juodąja „britva", nuvežė į restoraną. Vakarieniaudamas jis pastebėjo, kad Keturiasdešimt Kilogramų labai daug valgo. Bet labai mažai kalba. Apimtas medžioklės azarto, Angelas nekreipė į tai dėmesio. Kalbėdamas grožėjosi tobulu jos veidu ir labai skoningais auskariukais su mažyčiais žaižaruojančiais briliantais.

- Mamos dovana. Ji yra ištekėjusi už vieno Šveicarijos viešbučio savininko, - pastebėjusi jo žvilgsnį, lakoniškai paaiškino Emilija.

Pavakarieniavę jie dar nuėjo į klubą pašokti, o tada ji maloniai sutiko pasisvečiuoti pas Angelą, pasėdėti prie degančių žvakių.

Ketvirtadienį vėl rūpindamasis visuomenės kultūra iš darbo jis parašė Emilijai dar vieną laišką.

emilija@mail.lt

Ooooch! (Čia tas kultinis atsidusimas, kurį išgirdęs iš nuostabių tavo lūpų visada pakartoju.)

Labas, Emilija,

myliu tave. Tai reiškia - tu man patinki. Patinka tavo lūpos, akys, krūtys, šlaunys ir nuostabiai elegantiškos pėdos (niam, niam, niam).

Patinka tave glamonėti. Patinka šokti su tavimi ir netgi kartais pakelti nuo žemės. Patinka, kai tu „lipi" ant manęs. Na ir, be abejo, man patinka, kad aš tau patinku...

Dabar aš taip suprantu žodj meilė. Tikiu, kad sąvoka plėsis, rutuliosis ir jgaus dar daug naujų atspalvių.

CYBERHAPPY, CYBERFUN, CYBERPUNK

Lapkričio penkioliktosios vakare, kai „Kramegalai" įžengė į „Žaltvykslę", Angelas pirmiausia pastebėjo ten jau sėdinčią Emiliją.

Sukaišiojęs klavišinių ir gitaros laidus į pultą ir pabandęs pagroti, Angelas nervingai pasitrynė kaktą.

-    Garsas ir čia bus klaikus, - sumurmėjo jis Mandarinui.

Prieš aštuonias, kai skliautuotame „Žaltvykslės" rūsyje ir taip

jau buvo susikimšę daugybė žmonių, laipteliais nusileido visas tuntas, gal dvidešimt, skiauterėtų, mėlynplaukių su šuns antkakliais vaikų - keturiolikos penkiolikos metų mergaitės ir berniukai. Nieko nesuprasdamas, Angelas išvertė akis.

-    Sėskitės prie to stalo, - mostelėjo jis ranka.

-    Nieko, - tūpdamas tiesiai prieš mikrofonų stovus ant grindų, atsiliepė vienas mėlynplaukis, - mums ir čia bus gerai.

Mandarinas nusijuokė.

-    Dar vienas evoliucinis koncertas. Auga nauja gerbėjų karta. Matai, ką reiškia tinklinė rinkodara?

Angelas tik vyptelėjo, o Mandarinas kikendamas tęsė:

-    Praėjusiame koncerte jų buvo tik keturi, o dabar - jau dvidešimt.

Išplėstomis akimis žvilgsniu ieškodama Gabrieliaus, salėje pasirodė Betė. Mirktelėjęs jai, jis nusisuko į garso pultą ir be jokio reikalo sukiojo ir taip prastai veikiančių mikrofonų potenciometrus. Po kelių minučių per petį pakreipęs galvą pastebėjo, kad Betė ramiausiai sėdi šalia Keturiasdešimties Kilogramų ir abi šnekučiuojasi. Salia trynęsis Mandarinas pažvelgė j surauktą Gabrieliaus kaktą, j abi sėdinčias merginas ir iš juoko susiėmė pilvą.

„Gerai, kad bent Izaura neateis", - pamanė Angelas. Bet tą pačią akimirką jam per petį plojo Griausmas:

-    Einu pasitikti Milkos ir Izauros. Jos jau viršuje.

Angelui pasirodė, kad jam labai stipriai svaigsta galva. Jis

atsirėmė Mandarinui į petį ir kreivai šypsodamasis paprašė:

-    Gal jau pradedame groti?

Nieko nelaukdamas Mandarinas pradėjo koncertą ir sustaugė į mikrofoną:

-    Tikiuosi, žinote, kad „Kramegalai" yra gerai organizuota pogrindinė religinė sekta!

-    Tikiuosi, suprantate, kad čia susirinkome ne muzikos klausytis, o linksmai praleisti laiką! - pasipiktinęs prasta garso aparatūra, jam pritarė Angelas.

„Kramegalų" koncertą filmavo „Tango" televizijos laida „Tangorama". Mandarinas buvo patenkintas, nes manė, kad nufilmuos tik jį ir parodys per televizorių. O Angelas džiaugėsi, kad sausakimšas kavinės rūsys ir jame smagiai šėlstantys įvairaus amžiaus žmonės televizijos žurnalistu tapusiam legendiniam „Bix" grupės lyderiui Šamui turi padaryti įspūdį. Be to, jo nuomone, tai buvo panašu į naują pankroko atgimimą Lietuvoje. Duodamas interviu, Mandarinas išdidžiai pareiškė:

-    Mes esame cyberhappy, cyberfun, cybersexy, cyberpunk grupė.

Po pirmos koncerto dalies per pertrauką prie Gabrieliaus

priėjo Betė. Blizgančiomis akimis ji klausiamai žvelgė į jį. Angelas nevalingai palinko prie jos lūpų, pabučiavo ir sumurmėjo jai į ausį:

-    Labai tave myliu, bet matei, čia yra Emilija. Ta mergina iš ploto, kur šventėme helovyną. Zinai, Emilija mane nukabino ir aš čia gal būsiu su ja... - atsargiai mekeno jis.

-    Tai nebemyli manęs?

-    Myliu labai labai...

Jis nutilo, nes tolėliau pastebėjo piktas kaip šeško tamsias akis. Emilija pakilo nuo savo staliuko ir svaidydama akimis žaibus užlipo į viršų.

Po kiek laiko ją vėl pamatęs, Angelas atsisėdo šalia.

-    Gal pasikalbėkime?

-    Na?- tamsiai rudas akeles piktai išpūtė Emilija.

-    Tai nieko nereiškia, - bandė skiesti Angelas.

Bet Emilija perkreipė putlias lūpas ir prapliupo:

-    Zinai ką? Eik tu po velnių!

-    Gerai, - kukliai su sunkios pacientės nuomone sutiko Angelas.

Žvilgčiodamas j Izaurą, jis nuėjo groti, koncertas tęsėsi toliau, o Emilija užsimetė lietpaltį ir vėl svaidydama žaibus ryžtingai išžygiavo lauk.

Dainuodamas, o per pertraukėles bučiuodamasis su Lados atvestomis mergaitėmis, Angelas pastebėjo, kad vienintelė Izaura dėl nieko nesijaudina, užsigerdama alumi ramiai maukia viskį. Pamačiusi, kad ją filmuoja etatinis „Kramegalų" operatorius, pradėjo „skaniai" ir stipriai bučiuotis su šalia būgnų sėdinčia Milka, tada į peleninę įdėjo nuo Griausmo krūtinės nusegtą rožinę liemenėlę ir žiebtuvėliu ją padegė. Mat visi „Kramegalų" grupės nariai prieš tai demonstravo savo madų kolekciją. Visi slapčia po marškinėliais buvo užsisegę įvairių spalvų liemenėles ir visi kartu jas netikėtai parodė.

Kai Mandarinas dainuodamas atsitūpė, sulenkto mikrofono stovo viduryje atsikišo strypelis. Dvi nepilnametės pan-kės, tupinčios ant grindų, ėmė kaišioti rožinius liežuvukus ir vaizduoti, kad čiulpia tą ataugą.

Vėliau, kai Angelas įsijautęs kartojo tas vietas, kurias labiausiai galėjo išrėkti, pajuto, kad kažkas kutena jam koją. Negi „Žaltvykslės" rūsyje po grindis taip drąsiai bėgioja žiurkės? Žvilgtelėjęs žemyn, pamatė dvi tas pačias pankes, kurios, pakėlusios džinsus, atsmaukusios kojines, glostė jam kojas. „Utiutiu, - pamąstė jis, - kitą kartą reikės būtinai užsimauti moteriškas pėdkelnes, o ne kokias storas vilnones kojines."

Pasibaigus koncertui prie jo priėjo dar viena mažutė panke ir atkišo lūpas pasibučiuoti. Angelas pažvelgė į jos nosyje ir apatinėje lūpoje įvertus auskarus.

- Įdomu, - dusliai burbtelėjo prarėktu balsu ir, apseilioda-mas mergaitei visą veidą, liežuviu pabraukė per papuošalus.

KAI BUČINIAIS NUVALGOMAS GRIMAS, MERGINA TAMPA PANAŠI Į PANDĄ

- Ar dar kas nors liko pas tave nakvoti?- glostydama susivėlusius plaukus, rytą Izaura paklausė Gabrieliaus. - Nieko nepamenu.

-    Naktį žiūrėjome koncerto vaizdo įrašą. Tu irgi sėdėjai ant sofos, bet miegodama. Apie trečią valandą nakties Griausmas ir kiti grupės nariai su merginomis išvažiavo, - Angelas atsiduso. - Atleisk, norėčiau visą dieną raičiotis su tavimi, bet reikia važiuoti į darbą. Šiandien filmuosim humoro serialą „Mentus".

Tik įėjęs pro kabineto duris, Robertas Bagdonas linksmai pareiškė:

-    Šiandien įvyks mentų teismas. Tėvukas bus teisėjas.

-    Viskas būtų gerai, bet Griausmas nekelia ragelio, - atsiduso Angelas. - Vakar buvo mūsų koncertas ir Griausmas tik paryčiais girtut girtutėlis iš manęs išvažiavo.

-    Valio! - sušuko Robertas. - Skelbiu laisvadienį. Tuoj pat siųsk jam žinutę, kad pabudęs nejaustų sąžinės graužimo. Žinau iš savo patirties, kaip tai yra šlykštu.

Gabrielius išsiuntė SMS: „Kai pabusi, ramiai gerk toliau. Bagdonas leido neiti į darbą. O vakare su merginomis lėksime į kokį nors klubą".

Grįžęs namo Angelas su Izaura išsivirė kopūstų sriubos, išsikepė kotletų. Izaura išvalė šaldytuvą ir subtiliai klausinė-dama, ką šeimininkas mano apie supuvusią lašišą ir supelijusias daržoves, prikrovė du didžiausius maišus šiukšlių.

-    Liūdna, - tarė Angelas, - atrodė, kad turiu kalnus maisto. O ką tėvas pasakys...

Po pietų, apkvaitę nuo aistros, jie gulėjo lovoje. Prisimindama labai stiprius nevalingus kai kurių raumenų trūkčiojimus, Izaura laiminga atsiduso:

-    Visada tikėjau, kad yra pasaulyje dar vienas vyras, antras po mano buvusio draugo, kuris tai padarys liežuviu.

Vakare Izaura pasiūlė važiuoti į „Gavrity" klubą.

-    Pižonų lizdas, - murmėjo Angelas. - Nėra net kur atsisėsti.

-    Bet man ten labai patinka, - murkė Izaura.

-    Neprieštarauju, tačiau vasarą neperėjau/ace control ir dabar bijau, kad vėl neįleis.

Izaura apkabino jį ir nusijuokė.

-    Nebijok, meškiuk.

-    Jei Kaune dar nėra tokių klubų, tai nereiškia, kad už įėjimą į „Gavrity" verta mokėti dvidešimt penkis litus, - vis dar bandė išsisukti Gabrielius.

Sutemus jie išsiropštė iš taksi prie „Gavrity". Angelas nuo šaligatvio apžvelgė nemažą būrelį, stovintį prie durų.

-    Tai laukiat!? - isteriškai suklykė jis.

-    Laukiam, - atsiliepė kažkokia mergina.

-    Durniai!

Jaunuolis skusta galva, stovintis prie pat durų, atsigręžė ir piktai žvelgdamas į Angelą subliovė:

-    Pats debilas!

Kaip tik tuo momentu durys prasivėrė ir į lauką išėjęs apsaugos darbuotojas skustagalviui pasakė, kad jis į vidų neįeis. Angelas piktdžiugiškai sukikeno, o Izaura, užčiaupusi jam burną, nusitempė prie įėjimo ir ramiai įsivedė į vidų. Kol merginos dūko šokių aikštelėje, Angelas su Griausmu gėrė degtinę ir prie baro šokdami valsą, graibydami vienas kito sėdmenis, apsikabinę bučiavosi. Mat Izaura prieš tai supyko, kad Angelas viešai glosto jai užpakalį ir lenda bučiuotis.

- Nenoriu, kad visi manytų, jog nusičiupai naują kvailę, kuri kariasi tau ant kaklo, - įžeidė ji Angelą ir pridūrė: - Be to, nulaižysi grimą ir atrodysiu kaip panda.

GENIALUS TELEVIZIJOS PRODIUSERIS RUOŠIASI BLITZKRIEGUI

Po audringo savaitgalio Angelas atėjo į darbą ir sužinojo, kad jo laukia siaubinga darbo savaitė.

-    Šią savaitę turime pagaminti ne dvi kaip įprasta, bet tris pusvalandines televizijos laidas, - griežtai, entuziastingai žyb-čiodamas akutėmis pareiškė genialusis prodiuseris Arčibaldas Mucikevičius.

Bagdonas, Rimas Šapranauskas, Griausmas ir Angelas panarinę galvas tylėjo ir laukė kokių dar šizofreniškų kliedesių paskleis firmos vadas. Arčibaldas iš krepšio išsikrapštė kažkokių tablečių ir užgėręs dietine kola tęsė:

-    Anksčiau mąsčiau, kad laikas mesti televiziją, išvažiuoti į Almą Atą ir pradėti prekiauti lašiša. Tačiau Maskvoje po savaitės vyks milžiniška televizijos mugė. Tad sumaniau „Bagdono humoro šou" išversti į rusų kalbą. Pervaidinsime geriausius siužetus rusų kalba, sumontuosime parodomąją laidą, pavadinimu „Naujienos iš Pribaltikos", ir sekmadienį aš skrendu į Maskvą.

Po audringos kalbos, anot Angelo, vertos ilgalaikių psichiatrijos profesorių tyrinėjimų, Mucikevičius ir Bagdonas išvažiavo pietauti į japonų restoraną, o pavaldiniai televizijos koridoriaus gale rūškanais veideliais traukė dūmą.

Angelas prisiminė, kaip pats prieš keletą metų svaičiojo apie televizijos projektus užsienio rinkoms. Kai per vokiečių kanalą RTL2 buvo parodytas pirmasis realybės šou „Big Brot-her", jis išsižiojęs kiekvieną vakarą žiūrėjo visas šimtą laidos serijų. Tada sukūrė du naujus laidos variantus. Vienas - „B.B. International", joje, Angelo nuomone, turėjo dalyvauti tik gimtąja kalba šnekantys žmonės iš skirtingų Europos Sąjungos valstybių. Kitas - „Už kilogramą - šimtas litų". Tai realybės šou versija, kai žmonės j laidą susirenka atsikratyti antsvorio. Tada į „Endemuul Entertainment", firmą, kuri Europoje kūrė „Big Brother", jis vokiškai parašė laišką, nes žinojo, kad tos firmos vadovas Johnas de Muulas moka šią kalbą. Jokio atsakymo negavo. Tačiau po metų per lietuvių žinias pamatė, kad Olandijoje prasidėjo „Big Diet", o laimėtojas gaus tiek kilogramų aukso, kiek numes svorio per šimtą dienų.

Nuvijęs prisiminimus, jis ėmė svarstyti:

-    Mucikevičius svajoja mūsų kruvinu prakaitu užsidirbti milijonus. Jis, matyt, mano, kad jei Lietuvoje televizija „Bagdono šou" perka už dvidešimt tūkstančių litų, tai pavykus tą patį parduoti Rusijoje už laidą gautų mažiausiai šimtą tūkstančių. O gamybos išlaidos - tokios pačios!

Rimas Šapranauskas pasukiojo pirštą prie smilkinio ir atsiduso.

-    Atsipeikėk, Gabrieliau. Ši idėja yra visiškas idiotizmas. Mucikevičiui nuo cukraligės vystosi šizofrenija. Bagdono humoras specifinis. Tik Lietuvoje suprantamas. Šūdai, myža-lai, bezdalai, dirbtinis kraujas iš burnos, petardų sprogdinimas. Jis Lietuvą per dešimt metų pripratino prie savo avangardinio humoro, arba, kaip sakydavo direktorius, kai dar dirbome radijuje, visiems vietoj humoro įbruko savo asmenines patologijas.

Griausmas pasikrapštė galvą ir sukrenkštė:

-    Hmmm... Kai sezono pradžioje buvome Rygoje ir latviukams rodėme „Bagdono šou" įrašus, juokėsi tik Bagdonas ir Mucikevičius. Latvių televizininkai tik kraipė galvas. Na, bet

laikas ruoštis filmuoti. Gabrieliau, eik susitark su Mandarinu, kad jo bute filmuosime vieną epizodą, ir pakviesk tėvuką, kuris vaidins Raimondą Paulą.

Sureguliavęs filmavimų srautą, po pietų Angelas atidarė savo elektroninio pašto dėžutę ir parašė Emilijai laišką.

Emilija@mail.lt

Labas, supykusioji Emilija,

spėju, kad kai koncerte atsisveikindamas bučiavau Betę, tu pagalvojai, jog noriu turėti dvi merginas iš karto ar ką nors panašaus, ir todėl labai supykai. O bučiavausi su ja iš tiesų dėl dviejų dalykų - atsisveikinau ir pasakiau, kad esu su tavimi.

Antra - toks „Kramegalų" roko koncerto formatas, mes kuriame visuotinę seksualumo aurą. Taigi tai yra tam tikra vaidyba, skirta žiūrovams.

Tai tam tikras tyčia kuriamas jvaizdis. Gaila, kad to tau nepaaiškinau prieš renginį.

Verbalusis Angelas

GYVENIMAS TURI SAVO PARADOKSĄ

Ketvirtadienio vakarą „Naujienų iš Pribaltikos" filmavimas buvo baigtas. Už tai Gabrieliui Mucikevičius, anot jo paties, davė didžiulę premiją - tris šimtus litų. Televizijos proletaras, pravarde Angelas, važiuodamas iš darbo užsuko į prekybos centrą, vaistinėje nusipirko krūvą vaistų nuo peršalimo. Šliauždamas pro gėlių skyrelį jis mechaniškai išsirinko dide-

lę rožę, parvažiavo namo ir padėjęs gėlę šalia savo pagalvės atsigulė. Šniurkščiodamas užmigo. Netrukus jį pažadino rakinamų durų garsas. Pakėlęs spengiančią galvą, Angelas pastebėjo, kad iš nosies ant pagalvės lėtai varva skysti snargliai. Jis pasiėmė nosinę, o pro kambario duris nosytę įkišo Izaura.

-    Kaip malonu, - miegamajame pamačiusi rožę mergina apsidžiaugė ir nusirengusi šmurkštelėjo po antklode.

Angelas plačiai atmerkęs akis žiūrėjo jai į veidą, nes mylėdamasi ji kaip besiskleidžianti rožė labai jaudinamai parausdavo ir čiulpdavo savo nykštį.

-    Tai jau dešimtas mūsų klitorinis orgazmas. Ar vesi mane? - paklausė Izaura.

Angelas nusijuokė.

-    Kadangi tai tau padaryti labai sunku, turėtum man pastatyti paminklą. Ar supranti, kaip po to man skauda liežuvį, lūpas ir sprandą? Be to, viskas etapais. Iki vestuvių dar reikia išbandyti ir analinį.

Izaura atsiduso:

-    Gyvenimas turi savo paradoksą.

-    Hm... tai yra gyvenimas paradoksalus?

-    Koks skirtumas?..

Kitą dieną Izaura kelioms dienoms vėl išvažiavo į Kauną, vėl iš savo buto mesti sugyventinio. Tad vakare po darbo Angelas nuvažiavo į pedagoginį ir paėmė Emiliją, kuri perskaičiusi jo aiškinamąjį elektroninį laišką, matyt, nutarė nebepykti. Angelas įžūliausiai įteikė jai tą pačią rožę, kurią vakar pirko Izaurai.

Emilija kyštelėjo nosytę į rožės žiedą ir nusistebėjo:

-    Kažkokia nusususi?

-    Et, velnias, žiemą jos visos nuo šalčio tokios, - greitai sumurmėjo Angelas.

Patogiai įsitaisiusi automobilyje, Emilija užsirūkė, oriai išpūtė dūmą, įkvėpė oro ir ėmė rėkti:

-    Aš nepakęsiu jokių kitų bobų! Visą laiką turi galvoti tik apie mane.

-    Tik apie tave? O apie darbą negalima? - ramiu tonu šaipėsi Angelas.

-    Tai visai kas kita!

-    Nežinau, ką su tavimi daryti... - atsiduso vyrukas.

-    Aš turėjau gerą draugą, - dėstė Emilija. - Praėjusią vasarą jis išvažiavo į Roskildės muzikos festivalį Danijoje ir grįžęs pradėjo svaičioti, kad ten susipažino su kažkokia prancūze. Nuostabus žmogus. Pasakojo, kad tarp jų nieko nebuvo, jie tik šnekėjosi, - piktinosi Emilija. - Man nerūpėjo, kas ten Roskildėje galėjo nutikti. Tačiau labiausiai nervino, kad jis nuolat apie ją užsimindavo. Už tai buvau jam negailestinga. Miegojau su šimtais kitų! - vėl suriko Emilija.

-    Bet tu juk nesi gašli, kiek tave pažįstu, nesi geidulinga nimfomanė. Nelabai galiu tuo tikėti...

-    Aš miegodavau vien dėl to, kad mane pavaišintų pusryčiais! - ūmai išrėžė Emilija.

Angelas nusikvatojo ir atsargiai vairuodamas automobilį apledėjusiomis gatvėmis dar retkarčiais nevalingai sukikendavo.

Kai jie sugulė lovon, jis ėmė bučiuoti ją į lūpas.

-    Tavo lūpos - vyšnių skonio, - į ausį merginai šnibždėjo Gabrielius ir staiga apimtas transo leidosi žemyn. - Kaklas -citrinų... Krūtys - greipfrutų... Pilvas jaudina liežuvį kaip vengriškas guliašas... Šlaunys - kaip baltasis vištienos kepenėlių ir širdelių troškinys su garstyčiomis ir plaktos grietinės padažu... Tarpukojis - kreminio pyragėlio kepurėlė...

Emilija labai stipriai susijaudino ir truktelėjo gurmaną ant savęs.

Rytą Angelas plikė kavą ir mąstė apie Emiliją. Jai dvidešimt dveji metai. Būdama nedidelio ūgio ir miniatiūrinė kaip trylikos metų mergaitė, maistą ryja, matyt, todėl, kad pagaliau užaugtų. Ji nori tapti didelė. Emilija vis skųsdavosi, kad moterų drabužių parduotuvėse jai visada siūlo eiti į vaikų parduotuves, o tai, be abejo, ją labai erzino. Beje, ji niekada nesiskųsdavo plaukų nuo gaktos ir dabar Angelas suprato kodėl. Juk tai vienintelis jos moteriškumo ir brandos įrodymas! Tas vakarykštis kulinarinis seksas ją labai sujaudino. Angelas pirmą kartą su ja patyrė labai stiprų orgazmą, nes anksčiau jausdamas jos šiokį tokį vangumą pats negalėdavo visiškai atsipalaiduoti.

-    Nepatikėsi, bet vakar nutiko neįtikėtinas dalykas, - tarė jis Emilijai. - Patyriau stiprų orgazmą ir, atrodė, jaučiau ejakuliaciją. Tačiau naktį lovoje apgraibęs paklodę neradau nė lašo spermos.

-    Jūs mielasis, matyt, kažkur išsitaškėte, - lyg kandžiai, lyg švelniai jam įgėlė mergina.

Atvykęs į darbą, Angelas parašė Emilijai neilgą laiškutį.

emilija@mail.lt

Labas, tamsioji rudaake,

savaitgalį siūlau surengti kulinarinį meilės pasimatymą.

Nupirksiu viščiukų kepenėlių, širdučių skoniui suegzotinti,

garstyčių santykiams erotizuoti ir baziliko jausmams sutaurinti.

Jaučiu, kad prasideda kažkas nepaprasta... kažkas dar

nesuformuluojama, bet labai jaudinama.

Tavo gurmanas

DU BUTELIAI MAŽAI, O TRYS - PER DAUG

Šeštadienį, prieš išvažiuodamas paimti Keturiasdešimties Kilogramų, Angelas rengėsi vakarėliui pas Ladą, kraipėsi prieš veidrodį ir jausdamasis kaip Mandarinas mėgdžiojo jo balsą ir spygavo:

-    Siaubas! Visiškai nėra ką apsirengti!

Griebė mobilųjį ir susukęs Keturiasdešimties Kilogramų numerį suriko:

-    Nesivešiu į plotą kepenėlių! Aš negaliu susikrauti viso šaldytuvo!

-    Gerai, gerai, - ramino jį mergaitė.

-    Geriau užsuksime į parduotuvę ir nusipirksime ką nors lengvai pagaminama, - ieškojo sprendimo Angelas.

Susitiko prie prekybos centro, iš parduotuvės išėjo nešini trimis buteliais degtinės.

-    Du per mažai, o trys - pats tas, - patenkintas kartojo Angelas. - O ir rytoj „Lietuvos anekdotininkų lygos" filmavimas, dvyliktą nakties turiu būti namie ir gulėti lovytėj.

Pirmą valandą nakties šokio įkarštyje jie abu pardribo ant Lados svetainės grindų ir kliudę staliuką sudaužė stiklinę suvenyrinę lėkštę. Lada susiėmė už galvos ir pribėgusi prie Keturiasdešimties Kilogramų nei iš šio, nei iš to suriko:

-    Paleistuve, žiūrėk man į akis!

Ketvirtą ryto, kai svirduliuojanti porelė galop įžengė į Gabrieliaus miegamąjį, „Kramegalų" vadas sumurmėjo:

-    Emilija, tu kada nors gyvenime buvai apžiojusi falą?

Mergina mirktelėjo abiem akimis.

PERSIĖDIMAS NUŽUDO SEKSĄ

Antradienio rytą iš Maskvos grįžo Mucikevičius. Iš jo prakeiksmų rusams ir šlykštiems jų restoranams buvo galima suprasti, kad didžiojoje televizijos mugėje visiškai niekas nesusidomėjo jo genialiu lietuvišku ir rusišku projektu. Angelas labai tikėjosi, kad Mucikevičių, kaip tik po to, kai čečėnai teatre Maskvoje buvo paėmę įkaitus, kaip nors netyčia areštuos ir ilgam sulaikys. Tačiau Arčibaldas papasakojo, kad muitinę su pilnu lagaminu vaizdo kasečių jis perėjo be jokių problemų. Vakare Angelas parvažiavo namo ir surengė Emilijai kulinarinį seminarą.

Keptuvė, pilna vištos kepenėlių, širdučių ir balto padažo su garstyčiom, garavo ant viryklės. Angelas samčiu didelį dubenėlį pridėjo Emilijai ir mažą sau. Gurkšnodama alų, ji pažvelgė į jį, bet nieko nepasakė. Suvalgiusi pusę porcijos, ji pradėjo rausti. Stebint jos profilį, Angelui ėmė vaidentis, kad jos veidas tinsta ir galbūt tuoj sprogs. Tada Emilija atsiduso ir atsisegė velvetinių kelnių juosmens sagą.

-    Fantastiška, - nudžiugo Angelas, - jau prie stalo pradedi nusirenginėti?

Mergina paėmė šaukštą ir toliau elegantiškai kišo maistą mažon savo burnytėn.

-    Kaip kepenėlės? - pasidomėjo Angelas.

Emilija linktelėjo.

-    Kaip širdutės?

Ji vėl linktelėjo.

-    Matai, kaip smagu. Vieną kartą ant liežuvio ištirpsta kepenėlė, o kitą - sukramtai malonų širdutės raumenuką. Skoniai ir pojūčiai kaitaliojasi, lyg pakaitom bučiuočiau tau krūtis ir pilvuką. Turbūt jau apsirijai?

Emilija pakėlė du lygiagrečiai sudėtus pirštukus, tai reiškė „truputuką".

Angelą tas vaizdas kažkodėl supykino, jis persi valgė ir prastai miegojo. Po to vakaro merginai daugiau nebeskambino. Praėjo devynios dienos ir jis gavo elektroninį laišką.

angelas®televizija.lt

Mielas mano drauge, atleiskite man už šiuos žodžius, bet jūs esate psichiškai nestabili asmenybė. Džiaugiuosi, kad jus pažinau. Mano širdyje ilgai išliks jūsų šviesus peroksidinis portretas.

Su meile jūsų Emilija

Perskaitęs laišką, Angelas kiek supyko, tačiau parūkęs nutarė nereaguoti. „O ji juk visiškai teisi", - pamanė jis.

INDIVIDUALŪS KALĖDŲ YPATUMAI

...Pakabinkit pakabinkit Ant kalėdinės eglutės Stebuklingą vėrinėlį Arčibaldo vaizdinių.

Kaip per ledą lekia pelės, Kaip klastingai žybsi akys, O už lango mėnuo dega Rūksta kraterių anga...

„Kalėdinė eglutė". Muzika R. J. Giedraičio, žodžiai A. A. Jonyno, atlieka grupė „Kardiofonas"

KAM MERGINAI REIKALINGAS KARNAVALINIS KOSTIUMAS

Iš Kauno į Vilnių savo dardančiu „Golfiuku" grįžo Izaura ir neužsukdama į bendrabutį atvažiavo tiesiai pas Angelą. Laiptinėje nuo batų kratydama sniegą ji įnirtingai trypė ir surūgusiu veidu lyg visą mėnesį šaldytuve stovėjusi sriuba įžengė pro duris.

-    Kas naujo Kaune? - nesuprasdamas jos nuotaikos, atsargiai pasiteiravo Angelas.

-    Šeštadienį su teta buvau klube „Amerika pirtyje". Tvirkinau kažkokį vaikėzą.

Prisiminęs savo nuotykius su Emilija, Angelas atsiliepė:

-    Į sveikatą.

Jis staiga suprato, kad turint kelias meilužes vienu metu ir joms kasdien keičiantis pirmas susitikimo minutes reikia prisitaikyti prie naujo žmogaus. Iš pradžių atrodo, kad smegenys ir jausmai, skirti, anot Bagdono, pacientei, kažkodėl nesusitvarko su vaizdine ir garsine informacija. Stebėdamas Izau-rą, rūpestingai šeimininkaujančią virtuvėje, Angelas purtė galvą ir mintyse kelis kartus sau pakartojo: „Reikia atkurti neuroninius ryšius, čiagi Izaura, Izaura". „O su Emilija ir Bete daugiau nebesusitiksiu, - mąstė jis. - Apibūdinant situaciją elektrotechniniais terminais, Emiliją ištiko trumpas sujungimas, o Betė turi autoaktyviosios statusą, bet jis irgi nieko nereiškia."

Į šaldytuvą sudėjusi atsivežtus maisto produktus, Izaura tarė:

-    Atsivežiau karnavalinį tarnaitės kostiumą. Einu atsinešti iš mašinos. Juk artėja Kalėdų karnavalas, - regimai pagerėjus nuotaikai, mergina gundomai nusijuokė.

Kai ji gašliai demonstravo savo karnavalinį kostiumą, tai yra strypinėjo prie veidrodžio ir rišosi prijuostę, Angelas pamanė, kad Izaura iš Kauno parvažiavo kupina erotinės fantazijos, ir numovė jai pėdkelnes kartu su kelnaitėmis. Nekokį vardą turinčio jo buto Antakalnyje koridorius tapo panašus į 1975 metų italų pornografinį filmą. Atsirėmusi į sieną Izaura nagais draskė apmušalus ir balti popieriaus gumulėliai kaip gausios gruodžio snaigės byrėjo į nusmauktas kelnaites.

Po penkiolikos minučių per antrą „Izaura su tarnaitės kostiumu" karnavalinės fantazijos etapą, kai mergina jo galvą stumtelėjo žemyn, Angelas jau kiek liūdnokai mąstė: „Velnias, signalai iš klitorio labai sunkiai ir negreitai pasiekia jos smegenis".

Tačiau, kai plačioje miegamojo lovoje gulėjo kiek nustekentas, iki nutirpimo nubrūžintu liežuviu ir sukepusiom lūpom, Izaura atsiduso:

-    Sakiau, kad esi antras vyras, galintis tai padaryti. Tačiau dabar žinau, kad esi geresnis.

Angelas nusijuokė ir žaisdamas čiuptelėjo jai žiedinį raumenį. Izaura aiktelėjo, bet nesutriko, irgi nusijuokė ir čiuptelėjo jam už to paties raumens. Angelas suklykė, apsivertė lovoje ir paklausė:

-    Ar nenorėtum pozuoti nuoga? Man reikia tik tavo krūtų šalia baltu kailiu aptrauktos bosinės gitaros.

-    Mielai, - sutiko Izaura. - Tik kam tau to reikia?

-    Sugalvojau naują koncepciją. Tai būtų žurnalo „Vien tik vyrams" akcija - „Kalėdiniai „Kramegalų" atvirukai". Pavyzdžiui, ant atviruko, kuriame būtų tavo krūtys ir bosinė gitara, pakraščių užrašytume: „Mama, nepyk, per Kalėdas ne-

grįšiu namo, nes mokausi groti bosine gitara". Žurnalas išspausdintų, o tuos atvirukus galėtume dalyti „Kramegalų" koncertuose.

ŠVENTINIAI SVEIKINIMAI

Po kelių dienų Angelas atėjo į darbą, sėdo prie kompiuterio ir parašė elektroninį laišką Aurorai.

aurulinka@mail.com

Labas, mylimiausioji Aura,

nors dar tik gruodžio pradžia, mūsų visų - Mandarino,

Roberto Bagdono ir savo - vardu nuoširdžiausiai sveikinu su artėjančia tautine lietuvių švente Kūčiom (taip sako mano tėvas), Kalėdom, Naujaisiais metais. Trim karaliais ir, jeigu nepasimatysim, ir su šv. Valentino diena, ir Kovo 8-ąja. Linkime daug laimės, meilės ir sveikatos.

Sveikinu tave su šventėm iš anksto, nes bijau, kad kai pradėsime tradicinj gruodžio mėnesio vakarėlių maratoną, tai nuostabiame svaigulyje pamiršiu ir tave, ir savo vardą, ir apskritai kas aš toks. Dabar esu pamišęs dėl pusnuogių merginų fotografavimo. Darau tokius Kalėdų atvirukus. Kiekviename iš jų turėtų būti po vieną „Kramegalų" grupės narj su nuoga mergina. Merginos turi būti kaip karnavale su visokių žvėriukų kaukėmis. Šiandien iš ryto prekybos centre nusipirkau labai juokingą pandos kaukę. Tačiau, kokią merginą nurengti, uždėti jai pandos kaukę ir nufotografuoti, dar niekaip nesugalvoju.

Visa ši koncepcija dabar vadinasi - „Kalėdų atvirukai, arba Angelo žvėrynėlis".

Sudie, Gabrielius

P.S. Prie sveikinimų prisegu straipsnj, kurj parašiau žurnalui „Vien tik vyrams".

KALĖDŲ ATVIRUKAI

KODĖL PER ŠVENTES NUSIPIRKSIU IŠGERTI Kalėdos - neginčijamai ciniškas ir verslininkų sugalvotas triukas. Sociologai ir filosofai visada ginčijosi, kieno išsivystymas nuo ko labiau priklauso, religija nuo ekonomikos ar atvirkščiai. Teigiama, kad primityvioje visuomenėje ekonomikos veiksnys buvo menkas, o religinis gyvenimas turtingas ir visa apimantis. Tačiau tie patys Kristaus iš bažnyčios išvyti biblinių laikų fariziejai, kurie leido prekybininkams įsitaisyti po Naujojo Testamento laikų šventyklų stogais, mirus Mesijui kilniais pasipelnymo tikslais ir sugalvojo Kalėdas.

KAM REIKALINGOS KALĖDŲ DOVANĖLĖS Kiekvienas tikras vyras natūraliai šlykštisi Kalėdų dovanėlių bumu. Mes suprantame, kad moteriai reikės padovanoti auksinį žiedelį su rubino akele ar naujausius Gariūnuose pirktus ir, matyt, kur nors Rumunijoje išpilstytus labai brangius „Ar-mani" kvepalus. Dar geriau žinome, kad atsakomoji dovana bus tik varganas naujų kojinių ryšulėlis arba geriausiu atveju priemonių po skutimosi rinkinukas. Tačiau neverta nukabinti nosies ir dar vakaro puotai neprasidėjus girtam nepataikyti ne tik į unitazą, bet ir į tualeto duris.

KAIP PER ŠVENTES NELIKTI UŽ BORTO Kalėdos - palankiausias gero sekso, naujų ir senų meilės nuotykių metas. Per didžiąsias šventes dėl įgimto emocingumo moterų psichikos pusiausvyra sutrinka. Artėjant Kalėdoms jos pasijunta vienišos, trapios ir pažeidžiamos. Ima įsitikinti, kad gyvenime nieko nėra svarbiau už tvirtą, kietą, hm... vyrišką ranką. Aišku, tai skatina ne tik švenčių psichozę išreiškiantys už sienos smagiai girtaujantys kaimynai, bet ir dailiajai lyčiai būdingas dovanų godulys.

Taigi pats Dievas kuria situaciją, iš kurios mes, vyrai, galime išpešti daug naudos. Dar neprasidėjus šventėms, iš anksto iš-siuntinėkite Kalėdų atvirukus visoms merginoms, kurias svajojate suvedžioti. Sveikinimo tekste įpinkite užuominą, kad švenčių proga esate jai nupirkęs subtilią dovanėlę. Parašykite, kad nekantriai laukiate atsakymo. Būkite tikras, tos, kurios atsilieps, jau yra pasiryžusios su jumis griūti į lovą ar ant kilimo, kaip kuri labiau mėgsta.

LAIKAS - NE TIK PINIGAI, BET IR SEKSAS Sudarykite merginų sąrašą ir numatykite jų aplankymo ar susitikimų su jomis grafiką. Per pasimatymą negaiškite laiko iki vėlaus vakaro, o kuo greičiau tempkite merginą į lovą. Geriausia vienam vakarui susiplanuoti iškart po du rendez-vous. Mat jei neduos viena, su kita tikrai pavyks. Išaušus rytui susigraudinęs pasakykite, kad labai skubate su šventėmis pasveikinti vienišą senutę mamą, ir suvedžiotoji atleis jums visas nuodėmes. Tada smagiai galėsite keliauti pas kitas Kalėdų Snieguoles. Antrą vakarą būkite susiplanavęs daryti gražesnes merginas. Po vakarykščio pasidulkinimo būsite galingas kaip koks naujutėlaičio „Mersedeso" akumuliatorius ir prieš jus neatsilaikys jokia Kalėdų pyragų apsiėdusi moteriška tvirtovė.

KAM REIKALINGI ATVIRUKAI Taigi Kalėdos yra puiki šventė. Už ją turime nuoširdžiai dėkoti Jėzui Kristui ir jo ištikimiems draugams konfucionistams kinų verslininkams, pilte užpylusiems Lietuvą nuostabiai pigiomis trumpaamžėmis eglutėmis, girliandomis, žaisliukais, dovanėlėmis ir kitais niekučiais, kuriuos dovanojate savo merginoms. Ta pačia proga aš ir mano bičiulis Mandarinas iš roko grupės „Kra-megalai" sukūrėme keletą Kalėdų atvirukų. Juos galėsite nusiųsti jums nedavusios merginos mamai ar draugui, nepaskolinusiam pinigų buteliui degtinės. Linksmų švenčių!

Gabrielius P.

Pastaba

Prie straipsnio, kur nors viršuje, galima įdėti mažytę mano pri-sistatomąją nuotrauką su šampano taure ir nuoga mergina.

UŽRAŠAI ANT ATVIRUKŲ

1.    MAMA, KAS GALĖJO PAGALVOTI? NEGRĮŠIU NAKVOTI, NES PER KALĖDAS IŠMOKSIU GROTI! LAIMIN-GUį NAUJIĮJUĮ! (nuotrauka - krūtys ir gitara su baltu kailiu)

2.    KALĖDIĮ SENI, KAŽIN AR SU TAVIMI DAUGIAU MIEGOSIU. LINKSMU ŠVENČIU TAU LINKI SNIEGUOLĖ! SU NAUJAISIAIS METAIS! (nuotrauka - nuoga mergaitė su Snieguolės kepuraite ir raudonu plakatu KRAMEGALAI)

3.    MIELI TĖVELIAI, ŠVENTES PRALEISIU LABAI DVASINGAI, TODĖL DAUGIAU ANT SPRANDO JUMS NEBESĖDĖSIU. TEGYVUOJA KALĖDOS! (nuotrauka - vaikinas su raudonu arnotu ir nuoga mergina ant sprando)

4.    MAMA IR TĖTI, AŠ PATIKIMOSE RANKOSE! TARP KALĖDIĮ IR NAUJUJU SAVO PELYTĖS NELAUKIT! ŠVĘSKITE LINKSMAI! (nuotrauka - nuoga mergina su pelės kauke ir Angelas su gitara)

Pastaba

Atvirukams reikėtų sukurti linksmus spalvotus rėmelius ir ant jų surašyti „sveikinimų tekstus". Tekstai gali „lipti" ir ant atviruko vaizdo. Galima pridėti visokių smulkių snaigių, eglučių ar panašiai. Žodžiu, tai yra dailininko dizainerio fantazijos dalykas.

Būtų gerai, jei techniškai įmanoma, atvirukus spausdinti ant kietesnio popieriaus ir kitoje pusėje padaryti tikrą apipavidalinimą - pašto ženklo vietą ir 1.1.

Išsiuntęs laišką, Angelas nubėgo į televizijos studiją pažiūrėti, ar darbininkai ir dailininkas viską paruošė šventiniam „Lietuvos anekdotininkų lygos" filmavimui. Nors buvo tik gruodžio pradžia, tą dieną jie filmavo naujametę laidą. Genialusis prodiuseris Arčibaldas Mucikevičius sumanė, kad laidoje Naujųjų metų proga Kalėdų Seneliu ir Snieguole bus persirengę du sportininkai. Per valandą trunkantį filmavimą ta sportininkų porelė su dovanų maišais ant kuprų ratukinėmis pačiūžomis turės sukti ratus tarp laidos dekoracijų ir anekdotus skaldančių pasakotojų. O pabaigoje, skelbiant anekdotų čempioną, Kalėdų Senelis ir Snieguolė perkirs finišo juostą su užrašu „2003-ieji" ir apdovanos laimėtojus. Sportininkai mielai sutiko dalyvauti tokioje akcijoje, tik iškėlė vieną sąlygą, kad filmuojant studijoje nebūtų naudojamos dūmų mašinos. Jie tiesiog nenorėjo apsinuodyti.

Televizijoje jau buvo įpusėjęs šventinių laidų filmavimo maratonas, tad visi darbuotojai atrodė suvargę. Angelas įėjo į studiją ir pamatė, kad darbininkai, kiekvieną naktį persta-tantys vis kitų laidų dekoracijas ir miegantys tik po kelias valandas per parą, buvo panašūs į zombius, judančius lyg sulėtintame kine. Angelas irgi buvo gerokai pervargęs, atrodė, kad viską mato tarsi per rūką, tačiau apžiūrėjęs studiją įsitikino, kad filmuoti beveik pasirengta.

-    Girdėjai, kad studijoje ratukinėmis pačiūžomis važinėsis Kalėdų Senelis? - paklausė jis prie šviesos skleistuvo triūsiančio apšvietimo režisieriaus.

-    Žinau, žinau, - atsiliepė apšvietėjas. - Nebus jokių dūmų.

Tada Angelas paskambino prodiuseriui Arčibaldui:

-    Mes jau pasirengę. Dalyviai taip pat.

-    Po dešimties minučių atvažiuoju, - atsakė Arčibaldas.

Kai Mucikevičius pasirodė studijoje, Angelas juo pasibaisėjo. Arčibaldas buvo nesiskutęs, atrodė siaubingai pervargęs, nes, matyt, ir jį pribaigė kalėdinių ir naujamečių laidų filmavimų krūvis. Dėl šviesos ir dekoracijų aprėkęs apšvietėją, vyriausiąjį operatorių ir darbininkus, Mucikevičius davė priešingus nurodymus nei iš ryto ir nuėjo į pultinę, iš kurios valdomas visas filmavimas. Vienas darbininkas tik pasukiojo pirštą prie smilkinio ir visi buvę studijoje vyrai nusišypsojo.

Po kelių minučių iš studijos kolonėlių staiga pasigirdo Mu-cikevičiaus riksmas.

-    Kas studijoje leidžia dūmus!? Kas studijoje leidžia dūmus!? Kas studijoje leidžia dūmus!? - kaip užsikirtusi kompaktinė plokštelė stūgavo jis.

Angelas išplėtė akis. Jokių dūmų studijoje nebuvo. Išėjęs į lauką parūkyti, Angelas kikendamas pasakojo nutikimą administratorėms, garso režisieriams ir kitiems televizijos darbuotojams:

-    Mucikevičiui galas. Jam prasidėjo regėjimo haliucinacijos. Greitai vyrukas išriedės balta mašina su raudonu kryžiumi.

-    Reikėtų jį išvežti į mišką ir sušaudyti, - juokėsi televizijos dailininkas. - Dar niekada nemačiau tokio kvanktelėjusio prodiuserio.

Žmonės kalbėjo atvirai, nes dėl pretenzingumo, gobšumo, įžūlaus personalo niekinimo ir rėkimo Mucikevičius buvo tapęs nuolatiniu televizijos pašaipų objektu ir nekenčiamiau-siu asmeniu. Arčibaldas savo darbo filosofiją apibūdindavo sąvoka „de foltu". Jis „de foltu" labai pigiai iš televizijos gaudavo techniką ir žmones. Versdamas dirbti nemokamai ir šantažuodamas personalą, visada pabrėždavo, kad viskas, ką jis daro, yra bendras televizijos reikalas. Jis Įžūliausiai vaidindavo esąs pagrindinis televizijos direktoriaus favoritas. Krintant kai kurių nesėkmingų jo laidų reitingams, Mucikevičius susikviesdavo beveik visus televizijos techninius darbuotojus ir pabrėždamas, kad kalba televizijos direktoriaus vardu, kaip nusenęs pedagogas mažiems vaikams piktai grasindavo, kad jie per vasarą dirbdami Palangoje per daug atsipūtę ir nesuprantą jo keliamų užduočių svarbumo, todėl visi turį pasitempti. Per susirinkimus nuleidęs galvą ir vos tramdydamas šypseną, Angelas apgailestaudavo, kad nefilmuoja slapta kamera. „Užrašyčiau tekstą ir nusiųsčiau psichiatrams", -mąstė jis. Anksčiau Angelas gindavo prodiuserių firmos garbę ir stengdavosi sušvelninti Mucikevičiaus sukeltas konfliktines situacijas. Kartą Mucikevičius liepė taupyti kiekvieną televizijos laidų gamybos išlaidoms skiriamą centą, apgaudinėti samdomus žmones. Jis sakė:

-    Gabrieliau, juk viskas, ką sutaupysime, liks mums!

Jis supainiojo žodį „mums" su žodžiu „man", nes kuo toliau, tuo labiau stengėsi nusukti šimtines nuo Angelo atlyginimo. Versdavo dirbti septynias dienas per savaitę po dvylika valandų per parą. Štai tada pagarbos prodiuseriui likučius televizijos proletaras galutinai palaidojo. Be to, nors niekam nesakė, Angelas buvo tikras, kad Mucikevičius vagia ir Bagdono pinigus, o šis buvo lygus prodiuseriui firmos akcininkas.

Kai prasidėjo šventinės naujametės laidos filmavimas ir užgrojo tam tyčia pasamdytas diksilendas, genialusis prodiuseris dar kartą visus nustebino. Laidos įrašo metu Mucikevičius pradėjo staugti per raciją:

-    Holas! Per daug holo! Garso režisieriai, ar girdite mane! Holas!

-    Ką jis čia rėkia? - tyliai Angelo paklausė viena studijos administratorė.

-    Holas - tai toks garso apdorojimo efektas, - šypsodamasis šnibždėjo Angelas. - Paprasčiau tariant, tai yra aidas, efektas, skirtas balso ar instrumentų skambesiui pagražinti. Kad susidarytų įspūdis, jog jie skamba erdvėje, - Angelas nusijuokė ir pridūrė: - O Mucikevičiui, pasirodo, ne tik regėjimo, bet ir klausos haliucinacijos. Aš jokio holo negirdžiu.

Angelo žodžius patvirtino ir per raciją pasigirdęs garso režisieriaus balsas:

-    Arčibaldai, šiandien holo mes apskritai nenaudojame. Nėra jokio holo, ar supranti?

Vėlų ir gūdų žiemos vakarą Angelas iš televizijos grįžo namo ir nepaisydamas nuovargio peržiūrėjo „Kramegalų" Kalėdų atvirukų nuotraukas. Izauros, kuri vėl neaišku ko kelioms dienoms išvažiavo į Kauną, apvalios kaip apelsinai krūtys šalia baltapūkės bosinės gitaros atrodė puikiai. Monika raudonom kelnaitėm, pelytės kauke ant veido šalia Angelo, laikančio gitarą kaip automatą, atrodė gal nelabai puikiai, bet bent jau gašliai. Mandarinas su raudonu kunigo arnotu, pasiskolintu iš televizijos drabužinės, ir ant sprando jam užsikorusią nuoga Lada su domino kauke irgi buvo įspūdingas kadras. Iki pusės nuoga Emilija, prisidengusi krūtinę „Kramegalų" plakatu ir pasipuošusi raudona Snieguolės kepuraite, nuotraukoje atrodė nepriekaištingai. Angelas atsiduso. Tos per paskutines savaites padarytos keturios nuotraukos jam kainavo daug nervų ir laiko. Kitų grupės narių merginos nesileido į kalbas apie apsinuoginimą. Kol įkalbėjo Ladą ir Mandariną, vos neišprotėjo - aiškino, kad kaukės, perukai ir kita naujametė atributika merginą padarys neatpažįstamą. Emiliją jis gudriai apdūmė: kai jų santykiai, atrodė, dar buvo puikūs, pasikvietė į svečius, skaniai pamaitino, prigirdė alaus. Tada sočią, patenkintą ir kiek apsvaigusią gana greitai įkalbėjo ir mikliai nufotografavo. Prieš keletą dienų ji jau skambino ir, kaip visada taupiai šnekėdama, griežtai pareikalavo grąžinti negatyvą. Angelas apsimetė prietranka, pažadėjo grąžinti, bet fotografiją dvigubai padidino ir įmontavo į gruodžio penkioliktą dieną „Tilto" bare vyksiančio šventinio „Kramegalų" koncerto plakatą. Kai plakatai jau buvo iškabinti baro languose, jis televizijos koridoriuje Mandarinui nusijuokęs pasiguodė:

-    Naiviai tikiuosi, kad Emilija Tilto gatve nevaikšto.

Bandydamas įsivaizduoti, kaip atrodys atvirukai, kai nuotraukas apdoros žurnalo dailininkas, Angelas išsidėliojo fotografijas ant stalo ir dar kartą peržvelgė straipsnį apie Kalėdas. Tuo metu paskambino Ievutė. Ją buvo apėmusi žiemos depresija. Buvusi sužadėtinė siūlėsi atvykti į svečius.

-    Gal neverta? - susierzinęs atsakė Angelas, bet staiga jam šovė į galvą puiki idėja. - O kodėl gi ne? Tik atsivežk juodas kelnaites ir liemenėlę. Taip pat atvažiuok su tais savo prabangiais sidabraplaukiais kailiniais.

-    O kam? - pasidomėjo Ievutė.

Angelas nusijuokė.

-    Tu būsi mano fotomodelis - panda.

Atvažiavo Ievutė. Ji tapo Angelo žvėrynėlio fotomodeliu. Be juodų apatinių, prašmatnių kailinių, kuriuos užsivilko jo liepiama, ir karnavalinės pandos kaukės ant veido, ji dar užsimovė juodas kekšiškas pėdkelnes su juostelėm. Pamatęs Angelas sušuko:

-    Genialu!

-    Aš vis dėlto rūbų modeliuotoja ir puikiai suprantu, kas gali sujaudinti žurnalo „Vien tik vyrams" skaitytojus, - nusijuokė ji.

Tačiau vėliau, po fotosesijos, kai jie išmaukė butelį slyvų trauktinės su brendžiu, neseniai atrasto labai skanaus gėrimo, ir atsigulė, Ievutė, kaip mintyse apibendrino Angelas, pliurpė tą patį kaip visada:

1.    Kokias dovanas nupirko seseriai ir jos vaikams.

2.    Kokia jai buvo depresija dėl kūdikio.

3.    Kad nori išvažiuoti dirbti į užsienį, bet bijo.

4.    Kad Angelas suserga didybės manija tada, kai jam sekasi.

5.    Kad meilė niekur nedingsta ir ji vis dar myli Angelą. (Tiesa, Angelas pamanė, kad ji užmiršo pabrėžti, jog šis punktas galioja tik žiemą.)

Iš Kauno tuo metu jam paskambino Izaura ir paklausė, gal jai naktį parvažiuoti į Vilnių ir užsukti pas Angelą? Angelas patarė jai į Vilnių tamsoje nevažiuoti. Ji juk žlibė, vairuojanti be akinių. O keliai slidūs.

KARTU PRALEISTAS GRAŽIAUSIAS PASAULYJE ĮSIMYLĖJĖLIŲ SAVAITGALIS

Tu man įpilk, tu man įpilk,

Įpilki man čierką šnapsiuko.

Pati išgerk, pati išgerk,

Gyventi bus daug nuostabiau.

Muzika ir žodžiai Algirdo Ramanausko, atlieka popgrupė „Gimtadienis"

Pabudęs ankstų penktadienio rytą, Angelas suprato, kad eiti į darbą vargu ar pajėgs. „Kodėl taip silpna? - mąstė jis. - Juk su Mandarinu „Soho" bare sėdėjome tik iki uždarymo. Velnias, juk po to dar atsidūrėme Dominikonų „pabe"."

-    Ar važiuoti man į Kauną šį savaitgalį? - vakarop Izaura paklausė kiaurą dieną drybsojusio ir užsimiegojusio Gabrieliaus.

-    Ką tu? - karštai pasipiktino jis. - Juk būtų fantastiška savaitgalį praleisti kartu.

-    Bet kokie tavo planai? Ar eisi į darbą? - truputėlį nepatikliai toliau teiravosi mergina.

Angelas pasimuistė ir pakilęs nuo sofos apkabino mylimąją.

-    Tik šeštadienį iš ryto trumpam nulėksiu į „Lietuvos anek-dotininkų lygos" laidos dalyvių atranką. Porai valandų nuvažiuosiu, su Bagdonu nufilmuosiu norinčius dalyvauti laidoje ir grįšiu. Visas kitas laikas priklauso mums. Rytoj galėsime eiti į grupės „FUTBOLAS" koncertą. Tik dėl šio vakaro neturiu jokių idėjų, galima ramiai prie televizoriaus praleisti.

Suzvimbė Izauros mobilusis.

-    Ak, šiandien? - nustebo mergina. - Buvau visai pamiršusi. Turbūt neisiu, tingiu. Na, jei kas, paskambinsiu, - išjungusi telefoną, ji atsisuko į Gabrielių. - Šiandien raganų būrelio užsiėmimai.

Angelas susiraukė.

-    Kūnovara, - paaiškino Izaura.

-    Koks siaubas.

-    Lyg ir panašu į kūno kultūrą. Dar nė karto nebuvau. Turėtų būti labai įdomu.

Angelas atsiduso. Raganų akademija jam buvo įtartinas dalykas. Izaura jau mėnuo lankė šią paslaptimi apgaubtą mokymo įstaigą. Ji slėpė, kurioje Vilniaus vietoje yra akademija. Tik pasakė, kad jai vadovauja kažkoks pagoniškai nusiteikęs keturiasdešimtmetis vyras. Jis yra numerologas, tai yra astrologas, buriantis iš skaičių. Esą ten mokytis reikia devynerius metus. Disciplinos - svetimų minčių skaitymas, spalvų magija, senovės deivių vardų priskyrimas kiekvienai studentei ir dar daugybė dalykų, kurių Angelas nesuprato. Matyt, ir pati Izaura nelabai ką suprato, nes nesugebėjo paaiškinti. Esą jai įdomu, ir tiek.

Angelas atsiduso dar kartą.

-    Ta Raganų akademija - greičiausiai dar viena nauja pseudoreliginė sekta, - tarė jis. - Paskaitytum Ričardo Gave-lio romaną „Jauno žmogaus memuarai", gal būtų aiškiau. Religinės sektos lyderis yra ambicinga asmenybė, siekianti valdžios, pinigų ir sekso. Taip pat Raganų akademija gali būti ir užsienio šalių slaptųjų tarnybų pinklės, palaužiantys valią zombių kursai ir padedantys verbuoti jaunąsias Lietuvos pilietes.

Kol jis bambėjo, suskambo telefonas.

-    Sveikas, ką veiki? - kaip visada šiek tiek ironiška maniera paklausė Neuro, grupės „FUTBOLAS" lyderis. - Mes su Mandarinu buvome kine. Žiūrėjome „Terminatoriaus" trečią dalį. Robocop! - sušuko jis. - Robotams priklauso ateitis! - Neuro atsiduso ir liūdnai pridūrė: - Dabar einame į miestą, nes mane kankina depresija.

-    Nieko, gruodžio pradžioje visus galutinai pjauna švininis Lietuvos dangus. Spalvelės šlykštumas neįtikėtinas. Jei norite, galite abu atvykti į svečius.

-    Gerai, - vėl pralinksmėjo Neuro, - ką gersim?

Angelas sučepsėjo.

-    Mano mergina išeina į Raganų akademiją, tai gal truputėlį alaus? - pakėlęs akis į treningus besimaunančią Izaurą, pridūrė: - Bet perspėju, ilgai nesėdėsim ir pas mane nakvoti negalima.

-    Greitai būsim, Mokytojau, - Neuro kartais taip vadindavo Angelą. Jis tikino, kad 1993-1997 metais, kai dar buvo paauglys, Angelo grota elektroninė popmuzika jam padarė didžiulę įtaką.

Pro duris įžengė Neuro, kaip visada spindinčiomis ryškiai mėlynomis giliomis akimis, pašiauštais natūraliais baltais plaukais ir siaura tamsia barzdele.

Įėjęs į Angelo svetainę, Neuro plona plaštaka palietė kailiu aptrauktus „Kramegalų" klavišinius ir išsišiepė.

-    Labai mėgstu jonikas.

-    Tai „kaziukas", o ne jonika, - atkirto jau šiek tiek įkaušęs Mandarinas.

Neuro pakėlė du dešinės rankos pirštus, lyg rodytų pergalės ženklą.

-    Ar žinote, kaip paprasta Lietuvoje groti pianinu? Išskėstais pirštais reikia spaudyti po du klavišus, kas antrą kartu.

Jis paskambino melodiją, panašią j „Prie Nemuno kitas išaušo jau rytas, laukuos traktoristai lekioja smagiai". Angelas su Mandarinu nusijuokė ir taip pat pabandė spaudyti bet kuriuos baltus klavišus. Iš „kaziuko" garsintuvų suskambo dainos „Švelnus pūkeli, ar žinai, kur mano meilė, kur jinai" melodija.

-    Iškart visi hitai! - sriaubdamas alų, riktelėjo Neuro. - Kažkada Lukiškių aikštėje su mažyte jonika sėdėjo „bomžas". Iš jo ir išmokau šios genialios grojimo technikos.

Atkimšdamas antrą alaus butelį, Angelas paklausė:

-    Kaip tu susikalbi su savo grupėje grojančiu japonu Jasu-naru? Kiek televizijoje su juo šnekėjausi, niekaip negalėjau perprasti jo bendravimo principų.

-    Japonai - kolektyvinio mąstymo atstovai. Japonui svarbu būti komandos dalimi. Be to, kai suvoki, kad į konkretų klausimą negausi konkretaus atsakymo, tada ir išmoksti bendrauti. Manau, kad visi grupės „FUTBOLAS" nariai yra monstrai. Tiksliau, tik monstrus reikia priimti į grupę, - nusijuokė Neuro. - Aš esu Dievas, o jie visi - šūdas.

-    Humusas, humusas, - išklausęs mįslingą Neuro koncepciją, kikeno ir linkčiojo Angelas. - Mandarinas yra humusas.

Mandarinas tuo metu tupėjo prieš veidrodį, pastatytą kambaryje ant grindų, ir su plaukų želė kruopščiai lipdė ir statė savo sruogeles.

-    Tu pats - humusas, - perkreipęs lūpas, atšovė jis.

-    Geriausias mano draugas esu aš! - žvengdamas suklykė Neuro.

Kai iš raganų būrelio sporto pamokos atsigavusi, lyg švytėdama burtais, grįžo Izaura, Angelas jos paklausė:

-    Ar važiuosime į miestą?

-    Nenoriu gerti, todėl nevažiuosiu. Tu, jei nori, lėk.

-    Be tavęs bus liūdna, todėl nevažiuosiu.

Tačiau, kai atvažiavo Neuro ir Mandarino taksi, Angelas, prisakęs Izaurai skambinti jam pirmą nakties ir liepti važiuoti namo, išbildėjo kartu su bičiuliais.

Pirmiausia jie atsidūrė SMC kavinėje, kur neaišku kodėl sėdėjo Lada su savo broliu ir, kaip Angelas visada įtarė, savo slaptu meilužiu, vieno kandidato į Lietuvos prezidentus sūnumi. Mandarinas paniuro, o Angelas pastebėjo, kad Lada į Mandariną beveik nekreipia dėmesio.

-    Bėda, - nuoširdžiai jaudindamasis dėl draugo, sumurmėjo jis.

Po valandos Angelas susirašė SMS žinutėmis su kartą gyvenime matyta mergaite ir visa kompanija patraukė į plotą Užupyje surengti akustinio „Kramegalų" ir „FUTBOLO" koncerto. Prie Neuro prisiklijavo jo grupės gitaristo mergina -apkūnoka panke su auskaru liežuvio vidury. Užupyje jie nusileido į kažkokį pelėsiais ir kerpėm apaugusį rūsį, kuris, pasirodo, anksčiau buvo žymiojo karikatūristo Zenono Steinio studija. Rūsyje rado gitarą, bet ji buvo visiškai sulaužyta ir nesuderinama, tad susigūžusi nuo šalčio ir žvygaujanti kompanija nusileido iš Užupio ir trumpiausiu maršrutu Senamiesčiu pėsčiomis nubindzeno į Dominikonų gatvės „pabą".

Kai Angelas laižėsi su pankės, sėdinčios Neurui ant kelių, liežuvyje įvertu auskaru, į „pabo" rūsį nusileido Lada, vedina kažkokiom dviem draugėm. Klastingai meiliai žibančiom akutėm Lada supažindino Gabrielių su viena iš jų, pirmo kurso antropologe.

-    Hm... Nekenčiu fuksų! - prisiminęs, kad Izaura yra antro kurso antropologė ir jos kaip f ūksės labai nekenčia kambarioke, sušuko Angelas.

Tuoj pat jis ir Lada ėmė bučiuoti jai rankas iki pat alkūnių.

Mandarinas paniurusiu veidu sėdėjo šalia ir tylėdamas žiūrėjo į sieną. „Niekšai, niekšai, niekšai - mąstė jis. - Aš juk gražiausias pasaulyje. Kas čia dedasi? Gal visas pasaulis eina iš proto?"

Visi nuėjo į „Brodvėjų". Angelas pastebėjo, kad fuksė, kuriai ką tik nupirko bilietą į klubą, įžūliausiai bučiuojasi su kažkokiu neaišku iš kur išdygusiu biču. Angelas įtarė, kad tai galėjo būti dar „pabe" nelabai į antropologę kreipęs dėmesį, tačiau iš paskos atsekęs jos vaikinas.

-    Geriausias mano draugas esu aš! - pro dantis iškošė Angelas. - Kaip nekenčiu fuksų...

Laimei, tą pačią sekundę sutarškėjo jo mobilusis.

-    Labas, ką veiki?

-    Kas čia kalba?

-    Tamsos Valdovė.

-    Esu „Brodvėjuje".

-    O aš „Bixuose".

-    Fantastika! - sukriokė Angelas. - Laukiu tavęs „Brodvėjuje" prie lango, to arčiausiai prie įėjimo.

Ta mergina „nuosaikiai atstovavo gotams", kaip pati sakydavo. Su ja Angelas susipažino per „Kramegalų" koncertus. Tamsos Valdovė turėjo puikų humoro jausmą ir su draugėmis ateidama į koncertus atsinešdavo plakatą su kokiu nors juokingu užrašu, pavyzdžiui, MANO NEKALTYBĖ TAVO RANKOSE! Angelas, sutikęs ją mieste, mielai šnekteldavo.

Nepraėjo nė šešios minutės, kai jį apmovė prakeikta fuksė, o jis jau laižėsi su Tamsos Valdove. Dideliausiam jo pasitenkinimui dinamistė stovėjo šalia įėjimo ir viską matė. Nesvarbu, kad Tamsos Valdovė buvo panaši į laidotuvėms pasiruošusią Siamo katę. Jos išblyškusius aristokratiškus veido bruožus, žalias akis ir orius katės kicenimą primenančius kūno judesius puošė tik juodi nėriniuoti, Angelui karsto pamušalą primenantys drabužiai. Jis žinojo, kad prabangi jos liemenėlė ir kelnaitės irgi yra tokį pat šiurpą keliančio stiliaus. Kažkada vasarą viename vakarėlyje Angelas ją nurengė, tačiau, kai pamatė nuostabią baltą kaip sniegas odą ir meno kūriniui prilygstančius religinio turinio apatinius, jo seksualinė energija subliūško. Šį kartą bučiuodamas panelę, gotikinės kultūros atstovę, Angelas jautėsi puikiai. Juk vis tiek prie to paties staliuko sėdinčios mergšės iš pavydo kramtė lūpas. Matyti su mergina besilaižantį Gabrielių joms buvo sunkus erotinis išmėginimas, primenantis paskutinį Kristaus gundymą.

ŠĖTONO PINKLĖS

Angelas pabudo nuo siaubą keliančio nerimo, griebė telefoną ir pamatęs, kad jau dešimt - pati „Lietuvos anekdotinin-kų lygos" atrankos pradžia - susiėmė traškančią galvą. Pajutęs, kad kažkas smulkiais dantukais graužia jam koją, nusimetė antklodę. Išvydo juodos bekailės katės akis ir iš baimės pašoko iš lovos.

-    Izaura! Kaip galėjau pramiegoti! - suriko jis.

Staiga iš po kitos antklodės išslydo juoda kaip šėtonas, ilga kaip rojaus obelyje besiraitantis žaltys kasa. Visiškai išsibudinęs, tačiau vis dar neblaivus Angelas žagtelėjo. Prisiminė, kad naktį Tamsos Valdovei išaiškino tris dalykus. Pirma, kad ji yra labai stilinga. Antra, kad yra subtilių aristokratiškų manierų. Ir trečia, kad jos seksualiniam elgesiui kažko trūksta.

-    Taip. Lovoje aš visada esu pasyvioji pusė, - sutiko gotė.

Nuoširdžiai ir teisingai pagirta, ji naktį klausė savo kaukiančių vilkolakių muzikos ir bandė apsivyti Gabrielių kojomis lyg nuodingoji gebenė.

Apžvelgęs švarų ir tvarkingą Tamsos Valdovės kambarį, Angelas pasitrynė smilkinius, užsimetė striukę ir oriai, kaip sunkiausius velnio bandymus atlaikęs vienuolis, išsvirduliavo pro duris.

„Lietuvos anekdotininkų lygos" atrankoje Bagdonas žiūrėjo į Gabrielių neslėpdamas pasibjaurėjimo.

-    Kramtyk gumą, - košė jis pro dantis.

Grįžęs namo, Angelas veršio akimis pažvelgė į Izaurą.

-    Prašau, dar nemesk manęs.

-    Kur nakvojai?

-    Užupyje, nubudau kažkokioje landynėje. Merginų ten nebuvo nė kvapo. Tik kažkokia katė ryte palindo po antklode ir graužė koją.

Izaura nusijuokė.

-    Kai nieko nežinai, tai ir širdies neskauda. Tuoj pat išeičiau, bet šiandien labai tingiu važiuoti namo.

-    Valio! Vakare eisime į koncertą.

Apsidžiaugęs, kad mylimoji sutiko laimingai kartu praleisti nuostabų įsimylėjėlių savaitgalį ir jo dar nemetė, Angelas griuvo į lovą ir atsikėlė tik penktą vakaro.

-    Skubiai ruoškis, po penkiolikos minučių lekiame į „So-ho" barą, - užsimiegojusiu balsu sumaurojo jis merginai.

-    Kodėl?

-    Prisiminiau, kad reikės duoti interviu.

„Soho" bare jis tuoj pat užsisakė alaus ir ispaniško brendžio. Padavėja Angelui išaiškino, kad „Tores" kainuoja lygiai tiek pat kiek „Alita".

Į žurnalistės klausimus atsakinėjo nesustabdomai tarškėdamas, kartais rodė į Izaurą ir kartojo:

-    Tai - sekso mašina.

Kai Angelas nuėjo į tualetą, žurnalistė nusišypsojo Izaurai:

-Jis visiškai pamišęs. Tarp jūsų turbūt didelis amžiaus skirtumas? Ar nesunku su juo?

Izaura nusijuokė, bet nieko neatsakė.

Po interviu Angelas visiems pažįstamiems, sėdintiems bare, suriko, kad laikas lėkti į grupės „FUTBOLAS" koncertą. Sėdęs su Izaura į taksi, atsidūrė Čiurlionio gatvės pradžioje. Išlipęs nusipirkti cigarečių, prie kioskelio pamatė dvi mergaites, kraunančias į savo kuprines alų.

-    Į koncertą einate? Aš irgi. Galiu truputėlį pavėžėti taksi, bet viena sąlyga - įsidėkite ir mano alų.

Merginos mielai sutiko. Artėjant prie mašinos, Angelas susigriebė:

-    Tiesa, aš su mergina, tad sakysime jai, kad tu esi mano jauniausia sesuo, - jis kumštelėjo aukštesniajai merginai.

Supažindinta su „seserimi", Izaura iškart susiraukė. O sesuo tuoj pat įsijautė į vaidmenį ir lyg niekur nieko skiedė:

-    Ale kaip ten tėvas gyvena? Pas mane nesirodo, švancas.

Studentų šventėje Medicinos fakultete jie iškart susirado

salę, kur netrukus turėjo koncertuoti „FUTBOLAS". Per jų pasirodymą Angelas užšoko ant scenos ir suriko:

-    „FUTBOLAS" - geriausia grupė Vilniuje!

Ir parodė žiūrovams krūtinę ir užpakalį. Grupės „FUTBOLAS" lyderis Neuro išsišiepė ir nuvijo jį nuo scenos.

Angelas nuėjo į salės galą ir atsisėdo šalia Izauros, kuri apdairiai susirangė ant palangės. Angelas ją apkabino ir įsisiurbė į lūpas.

-    Tu gadini man makiažą! - alkūne atstūmė jį mergina. -Nulaižysi lūpas ir atrodysiu kaip kokia panda!

Vaikinas paniuro.

-    Buvau pamiršęs, kad viešosiose vietose nesibučiuoji, -piktai subumbėjo jis.

Izaura atsiprašė į tualetą, o Angelas kurstė minią iš kampo skanduodamas žodžius „FUTBOLAS" ir „Neuro". Tada užsimanė alaus ir nužygiavo jo ieškoti.

Izaura, grįžusi iš tualeto, ilgai dairėsi salėje. Tačiau Angelas buvo išgaravęs kaip dūmas. Pusvalandį paklaidžiojusi ilgais Medicinos fakulteto koridoriais, ji sutiko „jauniausiąją Gabrieliaus seserį", kuri klastingai išsišiepė:

-    Nerandi broliuko? Jis priešingoje pastato pusėje, laiptinės viršuje.

Nuėjusi nurodyta kryptimi, Izaura pamatė Gabrielių, su kažkokia blondine besitrinantį ant laiptų. Mergina įsiuto. „Keista, kaip jiems nespaudžia šonų aštrūs laiptų kampai?" -pamanė ji. Apsisukusi nuėjo atsigerti alaus ir aprimo. Pagalvojo, kad jos pamišęs draugas atsibučiuos kaip tada su Bete „Kramegalų" koncerte ir parsiras.

Tačiau po valandos ji vėl nuėjo į tą pačią vietą ir vis dar plepančiam su blondine Angelui pareiškė:

-    Aš važiuoju namo.

Jis pasižiūrėjo stiklinėmis akimis, lyg žvelgtų kažkur į tolį pro langą, ir linktelėjo galva.

-    Gerai. Susitinkam namie šeštą ryto, - sumurmėjo jis negalvodamas.

Izaura nusigręžė ir prikandusi lūpą lėtai nušliaužė pro besilinksminančių medikų būrelius. Eidama durų link, ji susipažino su kažkokiu vaikinu, kuris pakvietė ją pašokti.

-    Geriau važiuojame į „Gavrity", - pasiūlė Izaura.

Vaikinas sutiko. Tačiau jau prie klubo durų išaiškėjo, kad

dvidešimt penki litai už įėjimą studentui per brangu. Izaura nusišypsojo ir tarė:

-    Tada sudie, - ir pranyko už klubo durų.

Tuo metu Angelas su blondine atsidūrė „Karolinos" klube. Jis buvo girtas kaip dūmas ir kai nauja mergina ėjo į tualetą, sekė paskui ją. Jie kartu įlindo į kabiną, tačiau iš ten juos tuoj pat iškrapštė apsauga ir palydėjo lauk. Sėdo į taksi ir parvažiavo pas Angelą. Šeštą ryto suskambo durų skambutis. Angelas atsisėdo lovoje.

-    Velnias, čia juk Izaura atvažiavo.

-    Neįleisk, - sukikeno blondinė.

-    Gerai, - sutiko Angelas.

Izaura į duris skambino daug kartų ir po kiekvieno birbte-lėjimo blondinė, slėpdamasi po antklode, kvatojo iki dusulio. Angelas taip pat. O kai skambučiai nutilo, jis miglotai suvokė, kad blondinė puikiausiai supranta nusitvėrusi svetimą vaikiną ir iš to sau daranti pramogą.

Dieną apie pietus Angelas šiaip ne taip įtikino blondinę, kad jau veš ją į bendrabutį, nes ji turinti ruoštis egzaminams. Saulėtekyje išaiškėjo, kad blondinė gyvena šalia Izauros, gretimame dvylikaaukštyje. Išleidęs merginą, jis tuoj pat paskambino Izaurai.

-    Ką veiki?

-Otų?

-    Aš prie tavo bendrabučio.

-Kodėl?

-    Todėl, kad blondinę ką tik parvežiau į septynioliktą dvy-likaaukštį.

-    Niekšas, - iškošė Izaura. - Vieną išleidi, kitai skambini?

-    Važiuojam pas mane, - avinėlio balsu pasiūlė Angelas.

-    O blondinė?

Angelas naiviai pasiteisino:

-    Tarp mūsų nebuvo jokio sekso.

-    Gerai, - tarė Izaura. - Bent prakeikimo-atsisveikinimo laišką tau atiduosiu.

-    Valio! - apšalusioje mašinoje rūkydamas cigaretę, sušuko Angelas. - Labai vertinu tokio pobūdžio literatūrą.

POLITIKĄ UŽTEMDO DEFLORACIJOS PROBLEMOS

Iš Saulėtekio namo veždamasis Izaurą, Angelas pamatė Adamkaus reklaminį stendą su užrašu „Už prezidentą" ir rodydamas pirštu ėmė kvatoti.

-    Kuo tau Adamkus nepatinka?- nustebo mergina.

-    Aš apskritai politika nesidomiu. Tačiau mane veikia visuotinė psichozė ir pradedu spėlioti kas ir kodėl. Parlamentinėje respublikoje nėra jokio skirtumo, kas bus prezidentas. Žinoma, svarbu, kad būtų ne kriminalinis nusikaltėlis, - skubiai pasitaisė Angelas. - Senukas ir jo komanda tupėjo prašmatniuose kabinetuose, dairėsi pro langus, kas į Daukanto aikštę, kas į Sunparkį. Ten aš kažkada maukdavau alų ir be kelnių bėgiodavau. Jie užsiliūliavo. „Koks gražus vaizdas pro langą, koks malonus kabinetas. Gal dar penkerius metelius vertėtų čia pasėdėti? Juk mes labai nusipelnėme." Įsisvaičio-ję nutarė dalyvauti rinkimuose. Nekraustė savo stalčių ir nepakavo daiktų, o daug dėžių šampano į „Freskų" restoraną užsisakė. Dabar bus iššnioti iš Menininkų rūmų.

Izaura suraukė tarpuakį:

-    Nejaugi tu tikras, kad Adamkus pralaimės rinkimus?

-    Štai, pavyzdžiui, televizijoje, kur visi labai savimi patenkinti, tokiam vagiui ir buržuazinei padugnei kaip Mucikevičius ir kitiems atrodo, kad už Paksą niekas nebalsuos. Jie labai patenkinti savimi, Adamkaus prezidentavimo laikotarpiu jie įsigudrino eksploatuoti, tai yra apvogti, žmones. Darbo įstatymų nesilaiko ir niekam tai nerūpi. Adamkus jiems metafizinis stabilaus vogimo garantas, o Paksas - tai kažkokios netikėtos permainos. Aš tikiu, kad padugnės sukils. Už Paksą balsuos visi nuskurę kaimiečiai ir miesto proletariatas, žodžiu, visi, kas nepatenkintas savo viršininkais ir esama padėtimi.

-    Bet kodėl pirmajame Prezidento rinkimų ture už Paulauską tiek mažai žmonių balsavo. Juk panašiai buvo ir prieš penkerius metus. Papasakok, juk aš tada buvau dar labai maža.

-    Taip, - Angelas atsiduso. - Tau tada tik rūpėjo, kaip defloraciją atlikti.

ŽMOGUS, KURIS IRIASI DZENBUDIŠTINĘ GYVENIMO UPE, GALI JOJE IR PASKĘSTI

Įėjusi į butą, Izaura iš rankinės išsitraukė mažą brendžio buteliuką ir nikeliuotą gertuvę.

-    Gavau dovanų, - pasigyrė ji.

Angelas suraukė nosį.

-    Tai alkoholikų atributas. Kareivių, medžiotojų ir alkoholikų daiktas. Taip išlenktas, kad vidinėje švarko kišenėje maloniai priglustų prie krūtinės.

Izaura prisidėjo gertuvę prie tobulų krūtų.

-    Beje, - sujudo ji, - mano krūtinė už blondinės juk geresnė?

Angelas nusišypsojo.

-    Tavo gražesnė ir didesnė. O ji tikra beprotė. Pirmiausia norėjo išsiaiškinti, koks yra jos statusas! - pyko Angelas. - Atsakiau, kad nežinau, nes plaukiu dzenbudistine gyvenimo srove. Tada pakvietė kitą savaitę eiti su ja į fantastišką pasimatymą. O kai atsakiau, kad turiu pagalvoti, patarė man negalvoti, o plaukti ta srove toliau. Aš pasakiau: „Gerai".

-    Kada jūsų pasimatymas? - pasidomėjo Izaura.

-    Trečiadienį.

-    Jeigu su ja susitiksi, aš su tavim nedraugausiu, - griežtai pareiškė Izaura.

Angelas liūdnai sumurmėjo:

-    Matau, kad dzenbudistinėje srovėje galima ir paskęsti.

-    Kartais pagalvoju, jeigu tu turi merginą, kodėl aš negaliu? - nusijuokė Izaura ir išsitraukusi iš rankinės įteikė jam minėtą prakeiksmo laišką.

Labai juokinga, tu šūdina sekso šiukšle. Vieną merginą išleidi į namus, o kitą parsivežt? Gerai gyveni, niekše. Angele, tau galas... Reikės man iš tavęs tokio įžūlumo pasimokyti, turbūt tiesa, kad tai dar viena gyvenimo laimė. Aš tave suėsiu negyvai! Nekenčiu kaip nežinau ko! Bet kodėl gyvenime man šitaip nesiseka su vyrais? Žiūriu į tave ir galvoju, Dieve, Dieve, tau jau niekas nepadės...

Na, tai ką... Manau, kad be televizijos laidos „Atleisk" čia neap-sieisim, kaltę išpirkti juk reikia. Štai ir pažiūrėsim, kiek tau manęs reikia. Žinok, kad išeidama atimsiu tavo sėkmę. Paimsiu, išsinešiu, padėsiu į skrynelę, užrakinsiu, suvyniosiu į maišelį su užrašu „Ali-ta" ir užkasiu, kur - niekas nežinos. Ką tu tada darysi? Verksi, prašysi, kad atiduočiau, o aš žiūrėsiu į dangų ir juokdamasi dainuosiu.

Sėdžiu tavo virtuvėje. Žiūriu į nuluptų plytelių juostą po palange ir matau moterį. Labai graži, lipa į laivelį. Toliau matau žuvį, darančią seniui pedikiūrą. Taip pat regiu barzdotą vyrą, kurio barzda apsivijusi lėktuvo sparnus.

Vis tiek manau, kad esi stipriai kuoktelėjęs ir siaubingai trenktas. Pavyzdžiui, kam tau tiek didelių milžiniškų medinių šaukštų? Gal vertiesi raganavimu, verdi visokius viralus. Neradau tik katilo, bet, manau, esi slaptas magas, burtininkas... hmmmmmm... kai niekas nemato, matyt, pasiverti goblinu ir valgai tuo didžiausiu, arčiausiai dujinės viryklės kabančiu šaukštu. Dabar man aišku, kodėl tavo lova keturis kartus didesnė, nei reikia žmogui. Manau, kad baigiu tave išaiškinti, ir man reikės kreiptis į tuos, kurie tave suims.

Jei rasiu dar daugiau įrodymų, tada tau galas... dabar suprantu, kodėl tiek mažai suvalgei mano gaminto kopūstų troškinio, nes jau buvai surijęs kokią niekuo dėtą nekaltą studentę. Bet jau geriau moksleivę negu studentę. O aš tavo gerasis elfas, saugantis tave nuo transformacijos pasekmių. Bet kai nesusitvarkysiu, iškart tave įskųsiu ir tada man paskirs saugoti ką nors kitą. Pagalvok apie tai ©. Tada mes daugiau niekada nebesusitiksim ©. Ar tu to norėtum? Suteikiu paskutinę galimybę. Nuo dabar prašau elgtis garbingai.

Tavo Izaurytė

- Pabaigą, kaip matai, aš greitai pataisiau, - paaiškino Izaura.

-    Už tai tave ir myliu, - apkabino ją Angelas. - Tiesą sakant, man viskas tavyje patinka. Nepatinka tik vienas dalykas - Kaune tavo bute gyvenantis tavo buvęs sugyventinis.

-    Supranti, prieš trejus metus motina išvažiavo j Ameriką. Į turistinę kelionę pas gimines. Aišku, ji ten liko ir dirba prižiūrėtoja pas vieną seną bobą.

Angelas kilstelėjo antakius.

-    Šit kaip? Tipiška istorija. Panašiai nutiko ir mano mamai.

-    Tėvas pasistatė prie Kauno namą ir man paliko trijų kambarių butą, - tęsė pasakojimą Izaura. - Man liko automobilis, butas, tėvas nuolat duodavo pinigų. Aišku, viena ilgai gyventi negalėjau. Netrukus susipažinau su vaikinu. Jis buvo žavingas, apsigyveno pas mane. Tačiau po gero pusmečio išaiškėjo visokios jo keistenybės. Nesveikai pavydus. Vairuodamas automobilį, laksto be proto ir šūkauja: koks aš Šumacheris! Melžia iš manęs pinigus. Ne kartą mane mušė. Kartais nepaaiškinamo pavydo apimtas griebia peilį ir laiko man prie kaklo.

-    Eik tu namo! - sušuko Angelas. - Jis kažkoks maniakas. Negi tavo tėvas apie tai nieko nežino?

Izaura atsiduso ir kreivai šyptelėjo.

-    Kai jis mane kankina, visada sako: eik skųstis tėvui. Bet aš niekada nesiskundžiau. Čia mano problema.

Angelas pašoko, ėmė bėgioti po kambarį ir skeryčiodamas rankomis rėkė:

-Nesąmonė! Jeigu tai tiesa, tu esi beprotė, auka! Ir jeigu tu nepasakysi tėvui ir neišmesi savo Maniako, tai aš paskambinsiu tavo tėvui ir viską papasakosiu! Tavo bute tūno Maniakas! - mintyse davęs vardą Izauros buvusiam draugui, niekaip negalėjo nurimti jis. - Prižadėk man, kad kai kitą kartą važiuosi į Kauną, nueisi pas tėvą ir paprašysi, kad skubiai padėtų išmesti iš namų Maniaką.

Izaura rimtu veidu linktelėjo:

-    Prižadu.

ŽOLĖ TA PATI IR MEDŽIAI TIE PATYS,

IR LAISVĖS TROŠKIMAS TOKS PAT

Kitos dienos vakarą Angelas šalia gulinčiai, į pūkuotą pledą susisukusiai mergaitei pasakė:

-    Mąstau, ar vertėtų mums gyventi kartu.

-    Kodėl gi ne? - atsiliepė Izaura. - Bet man reikia laisvės. Visiškos veiksmų laisvės. Kai aš noriu, turiu galėti eiti kur noriu, su kuo noriu ir taip toliau.

Angelas susiraukė. Izaura pažvelgė į jį ir pridūrė:

-    Bet tai nereiškia, kad būsiu neištikima. Man tai nebūdinga, mano ne toks charakteris.

-    O būti kartu įsimylėjusiems žmonėms nėra būdinga?

-    Reikia pabūti ir kitur, - atšovė Izaura ir nepagalvojusi pridūrė: - Juk mes ir taip visą laiką esame kartu.

Ji sekundę susimąstė ir kartu su Angelu ėmė juoktis. Baigusi kvatoti, pridūrė:

-    Moterys ne tokios, kaip jas apdainavo dauguma poetų.

-    Jeigu taip, tada gyventi kartu neverta, - ramiai, neišsi-duodamas, kad paklaiko nuo tokio šeimos modelio, pasakė Angelas.

IŠ TAMSAUS KAMBARIUKO IŠRIEDA TROJOS ARKLYS

Angelas virtuvėje degtuku maišė juodus dažus antakiams ir blakstienoms ir vis galvojo, kaip pirmadienio vakarą mylėjosi su Izaura.

Po paskaitų parvažiavo Izaura. Angelas apsidžiaugė, kad vakarą praleis su mylima mergina. Tačiau ji pasirausė savo „kosmetičkose", prišoko prie veidrodžio ir ilgai gražinosi. Tada įbėgo j kambarį.

-    Kaip tau mano naujos kelnės? O megztukas? Aš tuoj pat išeinu.

Apstulbęs Angelas nespėjo nieko pasakyti, o Izaura spindinčiomis akimis paklausė:

-    Ar naktį parvažiuoti pas tave?

-    Žiūrint kada grįši.

-    Nežinau.

-    Tada nereikia.

-    Kaip nori, kaip nori, - sumurmėjo Izaura ir nieko nepaaiškinusi išbėgo.

Angelas tik pakraipė galvą ir pliaukštelėjo sau į kaktą - jau greitai penktadienio koncertas, reikia ir plaukus peroksidu nusišviesinti. Išsitepė galvą balta mase ir po truputį ėmė dė-liotis daiktus koncertui. Ieškodamas „Kramegalų" liemenėlių, tamsaus kambariuko kampe rado maišelį. Jame išvydo nematytą vakarinę suknelę, pėdkelnes ir kompaktinių plokštelių grotuvėlį. Sis daiktas jį pribloškė. Nieko nesuprasdamas ir išsižiojęs, jis paspaudė mygtuką open. Viduje perskaitė perspėjimą Do not touch lenses ir išsigandęs skubiai užspaudė dangtelį. Kieno gali būti šis maišelis? Jis nubėgo į virtuvę ir apsidairė. Įpuolė į vonią ir apžvelgė visas lentynėles. Paklaikusiu žvilgsniu nuėjo į svetainę ir atidaręs spintos duris ilgai žiūrėjo į vidų. Tada susiėmė už galvos ir lėtai atsisėdo ant sofos. Pajutęs po užpakaliu kažką minkštą ir apvalų, staiga pašoko. Ten, išvertęs kvailiausias pasaulyje akis, gulėjo žaislinis rožinės spalvos Izauros triušis.

-    Siaubas, - sušnibždėjo Angelas, - visas butas pilnas jos daiktų. Betgi ji čia dar negyvena ir apskritai pasirodo gana retai.

Nuplėšęs nuo galvos celofaninį maišelį, kuris šildė peroksidu suteptus plaukus, jis pažvelgė į veidrodį ir netikėtai sau suriko:

-    Tas maišelis tamsiame kambariuke gali būti tik Izauros! Tai Trojos arklys!

PRARADĘS SEKSUALUMĄ, ŽMOGUS UŽGUITO ŠUNS AKIMIS

Kitą dienos pavakarę Angelas gavo Izauros SMS: „Kokie mes išdidūs... Nepaskambini... O.K." Pakalbėjęs su ja telefonu, sužinojo, kad ji visą dieną miegojo, nes vakar buvo „Lithua-nian pube" ir gėrė, tiesa, gal ir nelabai daug.

Kažkodėl nedrįsdamas pasidomėti, kodėl jo nekvietė kartu, Angelas paklausė:

-    Ar šiandien mane aplankysi?

-    Nežinau, ar turėsiu sveikatos.

Vakare ji pati paskambino:

-    Griausmo Milka labai domisi, ką tu veiki?

-    Atvažiavo Mandarinas ir Spyxsteris, repetuojame naują dainą apie beždžiones. Labai kviesčiau jus į svečius, mes jums pakoncertuotume.

-    Mes būtume trise, nes su Milka dar yra ir jos draugė.

-    Nieko baisaus.

-    Na, aš pagalvosiu.

Repeticijai pasibaigus, paskambino Griausmas:

-    Ką veiki? Reikia gerti, nes šiandien ketvirtadienis.

-    Ką aš žinau, visą dieną dievagojausi, kad koncerto išvakarėse to nedarysiu, bet būtų galima trumpam kur į miestą nuvažiuoti.

-    Milka sėdi „Soho".

-    Galim važiuoti, nes, kaip supratau, jos kartu su Izaura.

Atsidūręs „Soho", Angelas mylimos merginos nerado. Tad

Milkos paklausė:

-    O kur Izaura?

Milka kažkaip keistai pasimuistė ir neaiškiai sumurmėjo:

-    Jos jau nėra, išėjo.

Angelą ištiko šokas. Jis pamanė, kad Izaura vakar „Lithua-nian pub" klube kažką susirado ir vėl nuėjo su juo susitikti. Jam ėmė vaidentis, kad Griausmas su Milka keistokai į jj žvelgia, lyg žinotų, kaip siaubingai jis jaučiasi. Milka su kažkuo vis susirašinėjo žinutėmis. Angelas spėjo, kad su Izaura. „Soho" uždarė.

-    Kur eisime? - paklausė Angelas.

-    Seniai nebuvau „Ministerijoje", - atsakė Milka.

-    Tik ne ten, - prieštaravo jai Griausmas ir kažkodėl tiesiai ir skvarbiai pažvelgęs Angelui į akis reikšmingai pridūrė: - Ir ne į „Lithuanan" aludę, nes būtų cirkas.

Angelas sutriko. Jis pamanė, kad Griausmas žino, jog Izaura ten su kažkuo sėdi, ir taip jį atsargiai perspėja. Angelą išmušė karštis, bet tiesiai klausti ir aiškintis jis nedrįso.

-    Tada į Dominikonų „pabą", - pasiūlė jis.

Dominikonų gatvės smuklėje, kai Milka nuėjo j tualetą, Angelas Griausmui puolė guostis:

-    Viskas, brolau. Mano seksualumas lygus nuliui. Izauros elgesys jį nužudė. Pavyzdžiui, dabar, kai mano žvilgsnis yra kaip užguito šuns, jokia mergina su manimi nesileistų į kalbas. Kai esi toks palaužtas, merginos suvilioti neįmanoma.

Tuo metu prie jų priėjo padavėja.

-    Man alaus, o ką valgys mano žmona, - rodydamas į Griausmą, sumurmėjo Angelas, - nežinau.

Padavėja nusijuokė:

-    Čia tavo žmona?

Griausmas vožtelėjo draugui per galvą.

Kasydamasis pakaušį, Angelas padavėjai paaiškino:

-    Griežta bobikė pasitaikė.

Po penkių minučių, kai Angelas nuėjo prie baro pirkti cigarečių, jį užkalbino ta pati padavėja.

-    Ar tu esi Angelas? Tas pats Angelas?

-    Taip.

-    Kažkada labai labai seniai esu buvusi tavo koncerte, -draugiškai nusišypsojo mergina.

-    Dar pageidaučiau penkių žvaigždučių „Metaxos", - taip pat maloniai atsakė žmogus užguito šuns akimis.

Smuklės scenoje raitėsi kelios merginos ir Angelas į vieną įsistebeilijo. Žiūrėdama į grindis, ji griežtais kampuotais judesiais lankstė rankas per alkūnes, o riešus sukiojo trigubai greičiau nei indų šokėjos. Kartais atrodė, kad jos plaštakos -tai maži pašėlusiai švilpiantys propeleriukai. Nekreipdamas dėmesio į jos veido bruožus, tuo pat metu primenančius varną, beždžionę ir kiaulę, Angelas prisėdo prie jos staliuko.

-    Labai noriu susipažinti, nes niekada nemačiau tokio šokio. Ar yra kokia nors mokykla?

-    Ne. Stovėdama prieš veidrodį, pati sukūriau visus judesius, - aiškiai neišpaikinta dėmesio ėmė pasakoti mergina.

Jie nuėjo šokti ir, stebėdamas jos judesius, Angelas pasinėrė į seksualinį transą. Sukinėdamas delnus ore, Angelas pajuto, kad per atstumą jaučia jos kūną ir glamonėja. Virtualiai liesdamas krūtis ir žemiau, jis jautėsi lyg mylisi su ja ir dar po kelių šokių, stipriai susijaudinęs, pasiūlė atsisėsti. Jau baigusi darbą, sukiojosi ta pati padavėja. O neįtikėtino, anot Angelo, „robogandro" stiliaus šokėja lyg ir sunerimo, nebesileido šnekinama. Tada Angelas, akies krašteliu pastebėjęs pro duris išeinančią tą pačią padavėją, atsisveikino su šokėja ir išbėgo pro duris. Gatvėje pasivijęs kažkada jo koncerte buvusią merginą, jis kultūringai paklausė:

-    Ar dar eisi kur nors „tūsintis"?

-    Gal į „Brodą"? - ramiai pasiūlė ji.

-    O gal, jei nebijotum, važiuojam pas mane?

-    Ko man bijoti?

Gruodžio 13 d., penktadienį, 20 val.

„TILTO" BARE, Tilto g. 13 GRUPĖS „Kramegalai"

KONCERTAS ŠVENTINIS ŽIBURĖLIS

PROGRAMOJE: paskaita apie Kalėdų burtus, staigmenos, vakuuminio bučiavimosi pamokos, garbės svečias reperis O'Nigas, taip pat Kalėdų Senelio demaskavimas.

Jėjimas - 5 Lt

PAMĄSTYMAI APIE UŽTRENKIAMĄ DURŲ SPYNĄ

Anksti rytą Angelas dar miegančiai naujajai draugei paliko atsarginį durų raktą ir išpėdino į darbą. „Velnias, pavojinga, kai tavo buto raktą turi dvi mergos vienu metu, - lipdamas laiptais neramiai muistėsi jis. - Na, kita vertus, vonia, putos, žvakės ir kiti triukai veikia kaip reikiant. Bet greičiausiai ne man, o labiau jai reikėjo sekso." Mergina apie save jam papasakojo kažkur girdėtą istoriją. Turėjo vaikiną, išsiskyrė, dabar ją persekioja, grasina užmušti. „Kas tiems vyrams darosi?" - susimąstė Angelas.

Dieną į darbą pas jį atvažiavo „Kramegalų" grupės klavišininkas Spyxsteris ir paėmė Angelo buto raktus, nes norėjo dar kartą prieš šio vakaro „Kramegalų" koncertą parepetuoti. Angelas jį perspėjo:

- Nenustebk, jei namie rasi nepažįstamą merginą. Bet greičiausiai ji jau bus išėjusi.

Grįžęs po šlykščiai ilgos darbo dienos, Angelas mikliai susirinko visus maišus su koncertui skirtais rekvizitais, vietoj striukės užsivilko mėlyną su auksinėmis žvaigždėmis Izau-ros chalatą, nes jo butas buvo pilnas jos daiktų, užsimetė ant peties gitarą ir išsikvietęs taksi su grupės nariais Spyxsteriu ir Mandarinu išvažiavo į „Tilto" barą.

Prasidėjus koncertui baras buvo sausakimšas. Izaura, žadėjusi neateiti į koncertą, aišku, atėjo ir kaip visada daug gėrė.

Lada su savo draugais irgi trumpam užsuko, bet į Mandariną nekreipė jokio dėmesio. Pamačiusi, kad nėra vietos atsisėsti, ji su kompanija nuotykių išėjo ieškoti kitur. Mandarinas įsižeidė, dar iki koncerto pradžios siaubingai nusigėrė, o jam prasidėjus klaikiai rėkė j mikrofoną ir šlykščiai spjaudė tiesiai ant grindų.

-    Tikra Sido Višeuzo reinkarnacija! - rėkė Angelas prie pulto garsą bandančiam tvarkyti Neuro.

Neuro sugalvojo, kad garso kolonėles reikia užkelti ant tuščių alaus statinių, todėl garsas buvo labai stiprus, bet jo kokybė tragiška. Angelas stebėjo nuo triukšmo susiraukusias ir piktas padavėjas prie baro. Jos ištroškusiems fanams nepailsda-mos pilstė alų. Tačiau baro vedėja, kai Angelas pas ją atėjo pasiimti pinigų, elgėsi labai pagarbiai.

-Jūsų publika, šimtas žmonių, per tris valandas išgėrė tris statines po penkiasdešimt litrų. Tai absoliutus mūsų baro rekordas - trys šimtai bokalų per vieną vakarą! - maloniai tarė blondinė vedėja.

-    Gerai, kad turėjote ką parduoti. Per kitus mūsų koncertus baruose dažniausiai baigiasi alus, nes šeimininkams j galvą neateina užtektinai jo parūpinti, - patenkintas lingavo galva Angelas.

Po koncerto jis su grupės nariais ir Izaura sutarė, kad namo parveš daiktus, o tada važiuos j Senamiestį tęsti vakarėlio. Tačiau prie namų, jau lipdamas iš taksi, Angelas apsičiu-pinėjo kišenes ir nerado namų raktų. Pamanė, kad kažkur juos pametė. „Taigi jie liko pas klavišininką Spyxsterį", - prisiminė jis. Tačiau Spyxsteris jau nebeatsiliepė. Tada Angelas paskambino Izaurai:

-    Kur esi? Pamečiau raktus.

-    Nemeluok, - suburbuliavo mergina ir išjungė telefoną. Angelas suprato, kad ji visiškai girta.

„Viešpatie, ką daryti?" - pagalvojo Angelas. Staiga jam toptelėjo, kad šiąnakt „pabe" „Prie Universiteto" dirba ta pati padavėja, su kuria praleido naktį. Nuvažiavo pas ją ir pasiėmė raktus. Mergina tik palingavo galva: „Matyt, viskas baigta". Ji, kaip ir Izaura, nepatikėjo, kad jis iš tiesų neturi raktų.

Angelas neturėjo jokio noro įtikinėti, tik numojo ranka ir iš „pabo" rūsio pakilo lauk. Netikėtai pamatė Izaurą, su Griausmu ir Milka einančią į šokių salę.

-    Izauryte! - šūktelėjo Angelas. Mergina atsisuko. Išvydusi jį, svirduliuodama kaip antis, puolė slėptis tarp šokėjų. Angelas ją pasivijo.

-    Viešpatie, aš tikrai neturėjau raktų, - tarė jis. - Bet dabar pasiėmiau iš „Kramegalų" klavišininko Spyxsterio. Jam šiandien buvau davęs ir visai pamiršau, - sumelavo Angelas. -Žodžiu, važiuoju namo, iškraunu instrumentus ir grįžtu. Tik susitikime geriau ne čia, o „Brodvėjuje"?

Jis nenorėjo, kad padavėja pamatytų jį su Izaura.

Tačiau Izaura vėl juo nepatikėjo.

-    Jei tu važiuoji namo, tai ir aš kartu, - tarė ji.

Parvažiavę jie nuėjo miegoti. Izaura užmigo net nenusirengusi. Kai Angelas bandė nutraukti jai kelnes, ji įnirtingai priešinosi. Matyt, buvo tokia girta, kad nesuvokė nei kur esanti, nei su kuo mieganti. Angelas susimąstė.

Paskambino Ladai ir papasakojo su raktais nutikusią istoriją.

-    Vienintelis problemos sprendimas - į duris įstatyti užtrenkiamą spyną! - kažkokiame klube griaudėjant muzikai į telefoną neblaiviu balseliu šaukė ji.

KEISTI ŽENKLAI

Po kelių dienų Angelas rengėsi važiuoti į „Lietuvos anekdo-tininkų lygos" filmavimą. Sniegu užverstame kieme jis pastebėjo, kad jo „Audi" galinis buferis atšokęs. „Gerai, kad nepavogė", - nusiminęs jis bandė pakelti sau nuotaiką. Visai nuplėšė buferį ir nunešė namo.

Užėjo į parduotuvėlę šalia namų nupirkti laidos dalyviams šampano. Čia jį užkalbino laiptinės kaimynė. Sešiasdešimt-metė blondinė su peroksidiniu šinjonu keistai vartaliodama akis ėmė karksėti:

-    Kaimynas, vakar vakare rūkiau balkone ir mačiau, kaip kažkokia mašina užkabino tavo „Audi".

Angelo akys sužvilgo.

-    Gal numerį atsimenate?

-    Ne. Atrodė, kad tyčia bando atsitrenkti į tavo automobilį, - pasakojo kaimynė.

-    Gal mašina buvo tamsiai vyšninės spalvos? - Angelas pamanė, kad tai galėjo būti Izaura, naktį parvažiavusi iš Kauno.

-    Atrodo, kažkokia mažytė, raudona.

Dieną Izaura atsiuntė SMS: „Jei tik galėsiu, iškart pas tave, jei ne, tai iškart, kai tik galėsiu". Tai buvo jos atsakymas į Angelo klausimą, ar atvažiuos pas jį nakvoti. Perskaitęs žinutę, Angelas tik papurtė galvą. Perskaitė genialų sakinį dar kartą ir dar stipriau papurtė galvą.

KOŠMARŲ NAKTIS

Kitą vakarą po dar trijų „Lietuvos anekdotininkų lygos" filmavimų išgręžtas televizijos proletaras prie namų pastebėjo Izauros mašiną. Apsidžiaugęs kaip vėjas užlėkė laiptais ir bute rado ant sofos... išsidrėbusį tėvą.

-    Rytoj eisim balsuoti prezidento rinkimuose už Veselką. Reikia.

Angelas piktai į jį dėbtelėjo.

-    Aš visai nebalsuosiu. Juk nebalsuoju nuo 1992 metų. Tėvas ilgai kniso protą, o Angelas kietai sučiaupęs lūpas

žiūrėjo pro langą.

Paskui tuoj pat atsigulė į lovytę. Apie devintą paskambino Neuro ir kvietė gerti. Angelas atsisakė. Apie pirmą nakties SMS atsiuntė mergaitė, kuri vaidino jo seserį „FUTBOLO" koncerte Medicinos fakultete. „Bliamba, klaikiai pasgėriau, o dabar cha toj sėdžiu... Ką tik iš VIRPEPIO grįžau... L. norėjau su tavim pabazaryt..." Trečią žinutę atsiuntė Tamsos Valdovė: „Tu kaip visada dirbi?" O septintą ryto Ievutė: „Kai saldus miegas tave liuliuoja, saldi šypsena mėnulį priverčia skaisčiau šviesti, o vėjas tenugina blogas mintis ir apgina saldžius sapnus... Myliu tave labiau už gyvenimą..."

Ryte, gerdamas vitaminus „Berroca" ir užkąsdamas kūčiu-kais, Angelas perskaitė žinutes, pasikrapštė galvą ir pažvelgė pro virtuvės langą. Keista, bet Izauros mašina vis dar stovi pusnyje po langais. Šaižiai suskambo telefonas. Pažiūrėjęs į mobiliojo ekraną, Angelas pamatė užrašą IZAURA. Apsidžiaugęs atsiliepė:

-    Klausau, mano meile.

Kitame gale kažkas sukrenkštė ir santūriu vyrišku balsu tarė:

-    Čia Izauros tėvas. Ar žinote, kas jai nutiko?

MANIAKAS

Tą dieną, kai Angelo kaimynė stovėjo balkone ir matė, kaip kažkokia mašina brūkštelėjo per Angelo automobilio galinį buferį, atsitiko štai kas. Vakarop po paskaitų Izaura nutarė nepaskambinusi užsukti pas Angelą ir patikrinti, ar jis vienas. Netikėtai jį užklupti. „Jei jo dar nebus, palauksiu", - mąstė mergina. Antakalnyje įsukusi į namo, kuriame gyveno jos draugas, kiemą, Izaura pastebėjo, kad iš paskos važiuoja matytas automobilis. Tačiau kur matytas neprisiminė. Kieme ji sustojo šalia Angelo automobilio. Iš paskos važiavęs automobilis taip pat sustojo. Ūmai Izaurą nutvilkė mintis - tai jos Maniakas! Ji skubiai paspaudė greičio akceleratorių ir snieguotu keliuku nurūko link išvažiavimo j gatvę. Maniakas taip pat padidino greitį, tačiau apledėjusiame kieme jo mašiną sumėtė ir kliudęs galinį Angelo auksinės „Audi" buferį jį numušė.

Izaura, išvažiavusi į gatvę, pasuko Senamiesčio link ir sėkmingai atitrūkusi nuo Maniako nuvažiavo pas Milką. Bijodama grįžti į bendrabutį, nes Maniakas ne kartą ten buvo lankęsis, pernakvojo pas draugę ir kitą dieną išėjo į paskaitas. Po jų išsiblaškiusi atėjo prie automobilio ir ketino važiuoti pas Angelą. Rakindama dureles, mergina pajuto smūgį į nugarą. Žiopčiodama iš skausmo, ji atsisuko ir pamatė Maniaką.

-    Tai ką, kekše, važiuosim savaitgalį į Kauną? - tarė jis.

Izaura spyrė jam į kelį ir jis keikdamasis griuvo į sniegą.

Įšokusi į automobilį, mergina užsirakino ir drebančiomis rankomis bandė užvesti variklį. Maniakas griebė už durelių. Įsirėmęs koja į mašinos korpusą bandė jas atidaryti, tačiau rankenėlė lūžo ir jis vėl parkrito ant sniego. Izaurai pagaliau pavyko užvesti variklį. Ji nuvažiavo. Pakeliui užsuko į parduotuvę. Pasivaikščiojo, aprimo, prisipirko visokiausio maisto ir atvažiavo prie Angelo namų. Apsidairiusi pastatė mašiną, nieko įtartina nepastebėjo ir išlipo. Tą pačią sekundę iš už netoliese stovėjusios mašinos iššoko Maniakas. Pribėgęs kumščiu smogė jai į nosį. Pasipylė kraujas.

-    Manai, nesusekiau, kur tavo meilužis gyvena? - sušvogž-dė jis.

Pritrenktą merginą jis nutempė už namo, kur stovėjo jo automobilis. Izaura bandė priešintis, tačiau Maniakas dar kartą stipriai smogė kumščiu jai į veidą ir mergina neteko sąmonės.

Izaura atsipeikėjo savo bute Kaune. Maniakas užpylė jai ant veido puoduką šalto vandens, numovė megztinį ir nuplėšęs liemenėlę ja surišo jai rankas už nugaros. Izaura nustėrusi jį stebėjo. Maniakas buvo aukštas juodaplaukis. Jo plaukai, lygiai sulaižyti ant pakaušio ir sutepti specialiu aliejumi, blizgėjo. Diplomuotas inžinierius, prieš porą metų baigęs KTU, tačiau niekaip nerandantis darbo, atrodė įspūdingai. Taip susišukavęs Maniakas sakydavo, kad jaučiasi panašus į aktorių Antonijų Banderasą filme „Desperado". Surišęs merginai rankas, pats nusirengė iki pusės, bėgte atsinešė iš virtuvės peilį ir lyg žaislą jį laikydamas kairėje rankoje tarė:

-    Aš tave tuoj gerai iškrušiu.

Izaura pagalvojo, kad yra tokia sausa viduje, jog į ją nesueitų netgi tas peilis. Nuo šlapio jos veido ir plaukų, tirpdydamas aplink nosį sukrešėjusį kraują, ant kaklo varvėjo raudonas vanduo.

-    Palauk, - pasakė ji.

-    Tu nesiginčyk su manimi, - atšovė jis.

-    Ne, galvoju, kaip tau padėti, - pasakė ji. Izaura norėjo, kad jis kuo greičiau sueitų į ją ir apsiramintų. Taip ji elgdavosi ir anksčiau, kai sugyventinis nevaldomai įsisiautėdavo. „O jau tada, - mąstė mergina, - bėgsiu pas kaimynus, skambinsiu tėvui, tegul sukelia ant kojų visą Kauno policiją."

-    Manau, galiu padaryti, kad tau būtų maloniau, - pasakė ji bepročiui.

-    He, he, he, - bjauriai sukikeno sugyventinis. Jis atsisegė prarėžą, o ji nežiūrėdama paėmė burnon.

-    Kekšė, - pasakė jis.

Izaurai atrodė, kad uždus, baiminosi, kad nesusivemtų. Beprotis, su kuriuo ji gyveno beveik dvejus metus, viena ranka laikė ją už vienos ausies, o kita žaidė su peiliu ties jos kita ausimi. „Jeigu nukąsčiau, gal jis mirtų?" - staiga sumąstė Izaura. Ji iš visų jėgų suleido dantis ir išsigandusi vėl išsižiojo. Sugyventinis suklykė, peiliu brūkštelėjo jai per ausį ir atšoko. Peilis jam iškrito iš rankų. Susiėmęs už tarpukojo, jis atsirėmė į miegamojo palangę. Izaura atsitūpė ant lovos, per kojas perkišo į priekį stipriai surištas rankas ir nuo grindų sugriebusi peilį kaip katė šoko ant Maniako. Peilis smigo jam kažkur į pilvą. Dar garsiau sustūgęs jis smogė Izaurai kumščiu į veidą ir ji vėl apsipylė kraujais. Jai velniškai skaudėjo nosį. Lyg per rūką matydama, kad jam iš pilvo teka kraujas, Izaura atšoko, išsigandusi išmetė peilį. Susiėmęs viena ranka už pilvo, kita jis pagriebė peilį ir su didžiausiu įsiūčiu subadė ant lovos parkritusią merginą.

IZAUROS TĖVAS BAIGIA PASAKOJIMĄ

- Ji mirė vietoje. Ją taip subadė, kad iš krūtinės liko tik suskaldyti šonkauliai ir mėsos košė, - tyliai, rodos, bejausmiu balsu baigė pasakoti Izauros tėvas. - Nežinau, ką reikės pasakyti jos motinai. Ji mane prakeiks, kad Izaurai leidau su kažkuo gyventi. Bet jos abi buvo tokios - ir motina, ir duktė manęs neklausė.

- O Maniakas? - paklausė Angelas.

-Jam susiuvo pilvą ir po mėnesio iš kalėjimo ligoninės perkels į Uteną psichiatrinei ekspertizei atlikti. Manau, kad net teismo nebus, uždarys porai metelių pasigydyti į Rokiškio psichiatrijos ligoninę, ir viskas, - karčiai tarė tėvas.

Po pokalbio su Izauros tėvu Angelui sustojo laikas. Nepastebėtos prabėgo Kalėdos. Sukrėstas Izauros mirties, jis mažai ką matė aplink. Kasdien ėjo į darbą, mechaniškai vykdė Mucikevičiaus nurodymus, vakarais su Mandarinu eidavo kur nors gerti. Kiek atsipeikėjo tik sausio trisdešimtąją, kai „Kramegalai" koncertavo uždarame televizijos darbuotojų vakarėlyje „Bravo" klube. Į koncertą atėjo jo vis ramybėje nepaliekanti Blondinė. Tačiau Angelui nerūpėjo net ir seksas. Mandarinas irgi jautėsi prastai, nes Lada, užsukusi į televizijos žiburėlį, pavaikščiojo tarp žiūrovų su kartonine „Krame-galams" skirta aukų dėžute, surinko dvidešimt litų, pasiėmė dešimt ir pabėgo nuo Mandarino. Mandarinas kramtė lūpas ir iki ryto gėrė su kolegomis iš Reklamos skyriaus. Šio skyriaus vadovė, jau gerokai įkaušusi, užsimanė „Kramegaluo-se" groti klavišiniais ir Angelui kažkodėl prasitarė, kad per keturis darbo mėnesius Mandarinas nesugebėjo sudaryti nė vienos reklamos sutarties. Tada Angelui paaiškėjo, kodėl jo bičiulis niekada neturi pinigų ir visada geria draugų sąskaita.

Per Naujuosius Angelas gulėjo namie su Blondine, gėrė moldavišką konjaką, o jo galvoje sukosi eilėraštis, per Kalėdas parašytas Izaurai.

Izaura Izaura,

Tavo veidas Kaip mėnulio Pilnatis Spindi nakty Tvenkiny,

O jame

Karosai plauko,

Paslaptį jie tavo Saugo.

Izaura Izaura,

Aš apakęs,

Tavo akys Kaip bedugnės,

Kaip dvi žvaigždės Vandeny,

Net paskęst jose Gali.

Izaura Izaura,

Tu kaip saulė,

Tavo krūtys -Du pasauliai,

Kaip auksiniai obuoliai, Man vaidenasi dažnai.

Izaura Izaura,

Tavo lūpos -Pagalvėlės Dvi minkštutės.

Jos sultingos Kaip žiedai,

Prasiskleidę

Raudonai.

Jos kaip vynas „Chvančkara" Atgaivina vakare.

Izaura Izaura,

Tavo balsas Jūros kriauklėj Tarsi šniokščia,

Kartais skamba Kaip pelytės, Vizginančios uodegytę.

VIRŠ NEMUNO KITAS IŠAUŠO JAU RYTAS

Nubudęs sausio pirmosios rytą Angelas tyliai, kad nepažadintų Blondinės, atsikėlė ir nukiceno į virtuvę. Jis stebuklingai greitai išsiblaivė ir jį apėmė kankinanti savigrauža. Suvokęs, kad per gruodžio mėnesį pragėrė maždaug pusantro tūkstančio litų, nutarė, kad kol kas reikėtų nustoti gerti. Jis paėmė darbo kalendorių ir nutarė surašyti priežastis, dėl kurių pradėjo gerti ir vis dar geria. Negalvodamas rašė:

1.    Žlugo viltys ilgai ir ramiai gyventi su Ievute. Aš jos nekenčiu. Ji nevaldoma beprotė. Esu ir pats kaltas.

2.    Atsitikus nelaimei su kūdikiu, nes tai prilygsta nužudymui, aš išprotėjau. Arba bent jau sudužo mano širdis ir kažkas dar daugiau, nežinia kas... darydama abortą ji su manimi ne-sitarė. Aš nieko nežinojau. Po aborto sakė, kad pati nežinojo, kas jai darosi.

3.    Gerdamas slopinu vienišumo jausmą ir skausmą.

4.    Gerdamas ieškau naujos nuolatinės moters. Kol kas nesiseka.

5.    Geriu todėl, kad labai baisu bendrauti su naujomis merginomis.

6.    Geriu todėl, kad labai baisu pradėti naujus lytinius santykius.

7.    Geriu todėl, kad jau tapau alkoholiku.

Perskaitęs Angelas susimąstė dėl šešto punkto. „Reikia pasitarti su kolegomis", - pamanė jis ir paskambino Mandarinui.

-    Klausyk, ar prieš lytinį aktą jauti ką nors panašaus į nedidelį nerimą? - atsargiai pradėjo jis.

-    Kokį nerimą! - suriko Mandarinas. - Siaubingą baimę! Juk moteris ir jos urvas yra neaišku kas. Neaišku, kas ten slypi.

-    Gal tu dar girtas? - paklausė Angelas.

Mandarinas nusijuokė.

-    Nebe.

-    Tada su Naujaisiais metais! Linkiu šiais metais gerti mažiau nei praėjusiais, - tarė Angelas ir išjungė telefoną.

Tą pačią dieną atsikratė Blondinės. Kaip visada įtikino ją, kad ji turi ruoštis sesijai savo Medicinos fakultete, ir nuvežė merginą į bendrabutį. Nutarė, kad daugiau niekada su ja ne-besusitikinės.

Po Naujųjų praėjo bemaž savaitė, gyvenimas tekėjo įprasta vaga ir Lietuvoje išaušo rytas po Respublikos Prezidento rinkimų. Daužydamas nuo šalčio šonus, Angelas įžengė į firmos kabinetą, paspaudė ranką Bagdonui, Rimui Šapranauskui ir fotelyje sudribusiam Mucikevičiui. Jie kūrė kažkokį siužetą.

-    Už ką balsavai? - grėsmingu balsu paklausė Mucikevičius.

Angelas susiraukė. Arčibaldas išpūtė juodais šeriais apšepusius žandus ir sušvogždė:

-    Turbūt už Paksą, kaip ir tavo tėvas? - jis karčiai nusijuokė ir liūdnomis akimis žiūrėdamas į kailinę ausinę Angelo kepurę tęsė: - Ruskis. Pankruskis.

Angelas visai nebalsavo, todėl dėdamas popierių į spausdintuvą sušnypštė:

-    Eik tu nach...

Pasiėmė portfelį ir drebėdamas iš įsiūčio išėjo iš biuro. Jis prisiminė, kad kai šeštadienio naktį trainiojosi po naktinius sostinės klubus, kur alaus bokalas kainuoja penkis su puse lito, iš dvidešimties atsitiktinių pašnekovų tik viena mergina pasakė esanti už Paksą.

Mucikevičius pavymui sušuko:

-    Šiandien vakare išsikraustome iš kabineto. Mūsų firmai jis per didelė prabanga.

Angelas pamanė: „Tikrai, penkiasdešimt tūkstančių litų per mėnesį uždirbančiam televizijos laidų prodiuseriui tūkstančio litų kabineto mėnesio nuoma yra tikra prabanga ir nusikalstamas pinigų švaistymas".

Vakare televizijos fojė jis susitiko filmavimo laukiantį tėvą. Tas nutaisė komišką grimasą ir dramatiškai iškėlė rankas į lubas.

-    Sveikinu su pergale!

-    Taigi mes nugalėjom, - sukikeno Angelas. - Gal pagaliau ir mums su Andrium Mamontovu duos po medalį už lietuviškos popmuzikos indėlį į išsivaduojamąją kovą iš Sovietų Sąjungos priespaudos.

-    Pamatysi, Amerikos šnipas tuoj pat į Ameriką išvažiuos, -tikino tėvas.

-    Kurgi ne? - samprotavo Angelas. - Matai, jeigu būtų laimėjęs, apsvaigęs valdžia dar penkerius metelius būtų gyvenęs kaip bitė. O dabar...

-    Taigi! - šaukdamas pertraukė jį tėvas. - Nuo depresijos! Tuoj išaiškės, kad serga šimtu ligų, nors jo asmeninis gydytojas visada pranešdavo, kad Prezidentas labai sveikas ir niekuo neserga.

-    Sukilo žmonės. Balsavo gal ir ne už Paksą, bet už alternatyvą.

-    Štai kokia klastinga lietuvių tauta. Einu iš rinkimų ir matau, kad dauguma žmonių grįžta keistai šypsodamiesi. Ko gi jiems šypsotis? Dabar suprantu. O juk buvo teigiama, kad kas laimės - iš anksto aišku.

-    O aš dabar suprantu, ką reiškia Pakso partijos herbas, -kikeno Angelas. - Tai žmonėms labai gerai suvokiamas simbolis - gero seno moldaviško konjako etiketė. Ketverių metų brandinimo. Stiprus ir taurus kaip vanagas. Kvepia aviaciniu benzinu ir švelnia vanile.

Tėvas vėl teatrališkai sušuko:

-    Dabar prispausim uodegą buržuazijai!

Šalia rėkaujančių tėvo ir sūnaus pabalusiu lediniu ir suakmenėjusiu vienu metu veidu sėdėjo viena populiariausių televizijos žvaigždžių, penkiasdešimtmetė humoro laidos „Triračio žynios" aktorė. Girdėdama spektaklį, ji mechaniškai kilnojo cigaretę prie burnos, ūmai dar labiau pabalo, pašoko ir kažkur nurūko.

KAS YRA TIKRAS LIETUVIS

Kitą dieną eidamas į televizijos pastatą, Angelas jautė, kaip nuo šalčio stingsta kojos. Įgriuvo pro stiklines duris ir sukrapštęs penkiasdešimt centų įmetė juos į kavos automatą. Tuoj pat pro duris įvirto ir Mandarinas.

-    Velnias, ausis nušalau, nors lauke beveik nebuvau, - pasiguodė jis.

-    Kai minus dvidešimt, reikia turguje ieškoti rusiškos ausinės kepurės kaip mano, - siurbdamas sintetinę aparato arbatą, atsiliepė Angelas. - Aš jos patalpoje nenusiimu, nes labai suvelia plaukus.

Mandarinas nusišypsojo.

-    Ar žinai, kad „Brodas" dega?

-    Gaila, geras klubas buvo, kai koncertavome tame televizijos vakarėlyje, ir albumą įrašėme. Dabar jau tikrai kultinis diskas bus.

-    Ne „Bravo", o „Brodvėjus", - nenugirdusiam Angelui paaiškino Mandarinas.

Pro duris įbėgo Aurimas, kriminalinių žinių reporteris ir vedėjas. Mosuodamas kasete, jis šūktelėjo:

-    Parsivežiau medžiagą iš „Brodvėjaus".

Visi nubėgę į peržiūrų kambariuką įbedė akis į monitorių. Gatvelė, kurioje yra „Brodvėjus", skendėjo tirštuose dūmuose.

-    Kokia šventė! - suspiegė Angelas. - Dega Šėtono irštva!

Aurimas piktai į jį pasižiūrėjo:

-    Kaip šitaip galima?

-    O kodėl jie plėšė tokius pinigus už įėjimą? O kiek televizijos operatorių yra išmetę pro duris? O kiek kartų „Kramegalai" prašėsi ten pagroti? Atsakymas būdavo niekšiškas: „Tik jūsų mums ir trūksta".

-    Tu tikras lietuvis! - supyko Aurimas.

PASIŪLYMAS RAMIAI GYVENTI

Po kelių savaičių vieną vakarą artimiausiame prekybos centre Angelas susitiko su Ievute. Ją, matyt, ištiko melancholijos priepuolis ir ji nutarė su buvusiu sugyventiniu atšvęsti savo gimimo dieną.

-    Perkam ikrų? „Metaxos"? Ko dar norėtum?

-    Nešvaistyk pinigų, - santūriai murmėjo Angelas, nes žinojo, kad namie jam teks išsklaidyti jos iliuzijas.

Kai abu sėdėjo ant sofos ir ragavo sūrį, Ievutė vis dūsavo:

-    Nežinau, ką tau papasakoti... Žodžiai vis stringa gerklėje...

-    Aš viską žinau, ką tu nori pasakyti. Tu nori kūdikio, bet nežinai, kas geriau - kūdikis ar vykti dirbti į Angliją.

Ievutė apsidžiaugė:

-    Aš tave labai myliu. Į užsienį - bijau, o vaiko labai noriu.

-    Bet aš visiškai nebenoriu.

-    Tu gi žadėjai padaryti?

Jie kalbėjosi lyg būtų pamiršę, kad praėjusį pavasarį Ievutė laukėsi. Tik po kelių dienų Angelas suprato, kad tą baisią nelaimę dėl patirto šoko jų abiejų sąmonė buvo kažkur paslėpusi.

Angelas sukrenkštė, o Ievutės skruostais pabiro ašaros. Angelas įbedė sustingusį žvilgsnį į degančią žvakę. „Užsimanė, -liūdnai mąstė jis. - Ji - visiškai nepatikimas žmogus. Keturis ar tris kartus bėgo iš namų. Kai norėjau kūdikio, spardėsi lovoje kaip ožka ir bėgdavo į vonią išsiplauti. Kai siūliau eiti prie altoriaus, apatiškai ir abejingai sakė: „Ne". Dabar jai vėl užėjo žiemos ciklo poreikis turėti šeimą, o vasarą su kūdikiu ant rankų vidurnaktį stovėsiu prie lango ir lauksiu, kada ji teiksis grįžti iš ežerų, kur bus išlėkusi su draugais. Tačiau, jei dabar pasakysiu, kokią ją matau, šiąnakt teks miegoti po atskira antklode."

-    Ievute, - ramiai tarė Angelas, - palaidok iliuzijas apie ramų gyvenimą.

Naktį Angelas susapnavo, kad Ievutė klastingai šypsodamasi davė degtukų dėžutę, o jis paėmė kanistrą teliūškuojančio benzino ir išėjo į Vokiečių gatvę. O jau iš Mėsinių gatvelės, kuri buvo pilna dūmų, aidint ugniagesių mašinų sirenoms, jis bėgo visas prasmirdęs benzinu. Nubudo apsipylęs prakaitu. Nuėjo į virtuvę ir parašė dainą apie tai, kaip degė „Brodvėjus". Buvo dar tik pirma valanda nakties, tad jis paskambino grupės „FUTBOLAS" lyderiui Neuro:

-    Sveikas. Nemiegi?

-    Ne. Prie kompiuterio sėdžiu.

-    Parašiau dainą, kaip sudegė „Brodvėjus".

Neuro džiaugsmingai sukrizeno, Angelas jam telefonu padainavo.

-    Nuostabu! - sušuko Neuro. - Panašu į „Boney'M". Aš sukursiu dainos remiksų muziką.

Rytą Angelas atsikėlė puikios nuotaikos, niūniuodamas naujos dainos motyvą ant stalo virtuvėje rado Ievutės laišką.

Labas rytas, mano mylimas zuikuti. Gera nubusti prie tavęs, jausti tavo kvėpavimą, pajusti rytinio bučinio skonį... gera pajusti ramybę... gera pabusti namie prie mylimo žmogaus... Visada tave mylėjau, mylėsiu, myliu... Ir netikėk, kad ramaus gyvenimo nebus! Tai tik dar vienas (nenumatytas, neplanuotas, neišburtas) gyvenimo etapas. Tikėk viskuo! Myliu tave be galo!

Tavo Ievutė

Perskaitęs Angelas susierzino, įjungė kompiuterį ir bandė parašyti straipsnį - išpažintį žurnalui „Vien tik vyrams".

ŽLUGIMAS

Su viena mergina gyvenau šešerius metus. Pirmieji metai buvo džiaugsmo, laimės ir santarvės pasaka. Antrieji - geri. Tretieji - šiaip sau. Ji siūlė oficialiai susituokti, o aš nutariau dar pagalvoti. Man atrodė, kad gyvenimas kartu ir yra šeima. Taip atėjo ketvirtoji ar penktoji mūsų meilės vasara ir sugyventinė, trenkusi man miegančiam vazonu (jame augo jazmininė gar-denija) per galvą, pabėgo iš namų. Tą patį vakarą nusigėriau, nusipirkau amfetamino ir susiradau meilužę. Po to...

Supratęs, kad rašinėja nesąmones, Angelas kumščiu trenkė į kompiuterio klaviatūrą, pašoko ir lyg skerdžiamas suriko: -Aš ją užmušiu!!!

ATVIRKŠČIAI AIŠKINAMAS DARVINIZMAS

Parūkęs Angelas nurimo ir išvažiavo į televiziją. Jis iš pradžių užsuko paimti Arčibaldo Mucikevičiaus, nes šio automobilis buvo sugedęs.

-    Ką veikei savaitgalį? - draugiškai paklausė prodiuseris.

-    Nieko ypatinga, šeštadienį buvo „Lietuvos anekdotinin-kų lygos" filmavimas, dirbau dvylika valandų, sekmadienį irgi truputėlį.

-    Sunku?

-    Taip.

-    Gerai, kad turi darbo, nes kitaip galima beždžione pavirsti. Kai atvažiuosim į televiziją, užsakyk kamerą, sukviesk Bagdoną, Šapranauską, tėvuką ir važiuokite į Mokslų akademijos salę filmuoti siužeto apie Antano Sniečkaus gimimo metinių minėjimą.

ANTANO SNIEČKAUS GIMTADIENIS

Kartu su filmavimo grupe įėjęs į tuščią Lietuvos mokslų akademijos salę, kur neseniai pranešimą buvo baigęs skaityti mikrochirurgas Vitkus, Bagdonas nusivilko striukę ir numetė ją ant kėdės. Iš paskos atžygiavęs Angelas atsisėdo salės gilumoje ir ėmė žvalgytis. „Legendinė vieta", - pagarbiai pamanė jis. Iš abiejų salės šonų - lyg arkos dideli langai. Lubų lipdiniai, jei mokėtų kalbėti, turbūt papasakotų, kaip kokie nors ant nepriekaištingai išblizginto parketo šokantys Vilniaus didikai viliodavo išdidžias blyškiaodes stambiakrūtes grafienes.

-    Gal žinai, kieno buvo šie rūmai? - paklausė Angelas tėvuko.

Tas pakraipė galvą ir numojo ranka:

-Žinojau, bet...

Spyruokliuoj ančių kažkurio savo personažo žingsniu Bagdonas priėjo prie rojalio, stovinčio ant scenos. Kai suskambo keli akordai, salės gilumoje išsidrėbęs Angelas pakėlė galvą ir kaip susirūpinęs laidos vadybininkas suburbėjo:

-    Budėtoja minėjo, kad už scenos kitose patalpose vyksta posėdis. Gal neverta be reikalo triukšmauti?

Bagdonas užvertė rojalio dangtį. Iš portfelio išsitraukė skutimosi mašinėlę ir vaikščiodamas pirmyn atgal brūžino apšepusį smakrą. Angelas pamanė: „Gal net pats Landsbergis yra barškinęs šitą instrumentą, bet nepatikėčiau, kad kas nors skutosi šioje salėje".

Rimantas Šapranauskas pasižiūrėjo į Bagdoną ir ramiai tarė:

-    Būtų gerai, kad čia būtų mūsų biuras.

Angelas suraukė antakius ir įdėmiai pasižiūrėjo į Rimą. Iš jo bejausmio veido negalėjai suprasti, kodėl jis taip pasakė. „Greičiausiai šaiposi iš Bagdono, kad firma apskritai jokio kabineto nebeturi", - pamanė jis.

Ant sienų tarp langų kabojo kažkokie spalvoti emaliuoti Basanavičiaus, Čiurlionio ir kitų dvidešimto amžiaus pradžios popžvaigždžių bareljefai. Bagdonas tik baigęs skustis juos pastebėjo ir priėjo arčiau.

-    Už tokią nesąmonę autorių vertėtų į Sibirą išsiųsti! - sušuko jis.

Pagaliau Bagdonas prisiklijavo ūsus ir užlipęs į tribūną šveplu idioto balsu pradėjo skaityti kalbą:

-    Šiandien mes visi susirinkome atšvęsti Antano Sniečkaus gimtadienio, - jis atsikrenkštė, suskambo dainelės Happy birt-hday to you melodija. - Su gimimo diena, su gimimo diena...

Visa filmavimo grupė prie kameros mikrofono sugiedojo tą patį. Vaizdavo, kad salėje sėdintys žmonės dainuoja kartu su Bagdono personažu.

Eidamas iš Mokslų akademijos, Angelas pažvelgė j senutes budėtojas ir prisiminė, kad šioje salėje įvyko steigiamoji Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio konferencija. „Betgi tikrai nebloga vieta nusiskusti barzdą", - pamanė jis.

Grįžęs į televiziją, Angelas prie kavos automato sutiko Mandariną.

-    Sveikas, Gabrieliau, kur buvai dingęs? - apsidžiaugė Mandarinas. - Ko televizijoje tavęs nematyti?

-    Taigi genialusis mūsų prodiuseris Mucikevičius lygiai savaitė po Naujųjų metų nustojo firmai nuomoti kabinetą. Esą jam tūkstantis litų per mėnesį per brangu. Dabar esu kaip „bomžas", be kompiuterio, be biuro, be interneto. Dirbu automobilyje ir televizijos koridoriuose. Stengiuosi atvažiuoti tik į filmavimus ir kitais būtinais atvejais. O tu kaip gyveni?

-    Depresija.

-    Dėl Lados?

Mandarinas linktelėjo.

-    Pradėk realybės šou kaip aš. Kai neturi vienos vienintelės, reikia turėti daug meilužių. O ką daryti, jei nejaučiu ore tvyrant tikros meilės? - atsiduso Angelas. - Tau reikia tik pasirinkti: arba tu neturi Lados ir sėdi vienas, arba neturi Lados ir turi daugybę mergaičių, kurių pilnas Senamiestis. Beje, mano namų laidinio telefono atsakiklyje yra Auros laiškas iš Amerikos, turbūt girta „skambyjo", nes balsas kaip apsimy-žusios lapės. Atvaryk pas mane po darbo, paklausysim, pasišnekėsim.

Vakare Angelas Mandarinui pradėjo pasakoti naujausius savo nuotykius:

-    Praėjusią savaitę „Bix" bare susipažinau su mergiote. O prieš kelias dienas abu pas mane namie pylėme slivovicą. Ji neprašoma ir neverčiama nusigėrė. Tada ir pradėjo lįsti ylos iš maišo. Girta jau lovoje aiškino, kad bandau suvedžioti nepilnametę. O ankstesni paistalai apie teisės studijas kažkur dingo. Pirmą valandą nakties sako, oi, kaip vėlu, man laikas namo. Puoliau ant kelių - dar valandą. Nes labai smagiai lai-žėmės ir graibiau jai kojas tarp kelnaičių ir kojinių, kur buvo plika. Kai pirmą kartą pakišau rankelę po sijonu, supratau, kad ji užsimovusi tik kojines, tokias kekšiškas - juodas tinklelis. Taigi prašiau, kad pabūtų dar valandą. O ji sukikeno: „Namo man visai nereikia".

-    Kaip ji atrodo? - paklausė Mandarinas.

-    Nesvarbu, - atšovė Angelas. - Tokia nedidukė garbanota tamsiaplaukė. Taigi ji niekur neskuba, o aš mąstau: „Negi moksleiviams dabar atostogos?" Rytą ji irgi niekur neskubėjo. Aišku, nieko neklausiau, maniau, atsipalaiduos, pati viską smulkiai išpasakos, netgi apie vaikystę. Jėzau, kiek aš tokių mergaičių biografijų esu prisiklausęs... Viena laimė - arti gyvena - Antakalnyje už trijų stotelių. Patogu - ir laiko nesugaišti, ir taksi pigiai kainuoja. Laižydamasi visą laiką burnoje laiko kramtomąją gumą, stumdome ją iš burnos į burną -visai neblogas būdas. Na, gana retas atvejis, bet bučiavimosi stilių ji turi. Po to bandėme bučiuotis su ledukais burnoje. Irgi visai neblogai, bet šaltis man nepatinka. Ir mano pilvą ji bandė su leduku laižyti, bet atsisakiau, gal vasarą būtų geriau. Sakė, kad jai labai patinka bučiuoti svetimus, tai yra mylimojo, pirštus ir pilvą. Ir tikrai pritrenkiamai ji laiko pirštus burnoje. Kai laižė mano nykštį, sekundę pasivaideno, kad ten ne nykštys, o mano falas.

-    Tu ją padarei ar ne? - pasidomėjo Mandarinas.

-    Kai vėl susitikome po kelių dienų, bandžiau ją užversti. Ji pasiuto ir naktį pabėgo šaukdama - užteks. Visą kitą dieną laukiau policijos. Vaidenosi, kad man iškelta byla už nepilnametės prievartavimą.

Mandarinas atsiduso:

-    O broleli.

-    Tai tik paranoja. Šiandien su ja susiskambinau ir išsiaiškinau. Ji iš tiesų yra dvidešimties metų, tik neseksuali, nes ištardyta prisipažino, kad tik vieną kartą yra santykiavusi. Prisipažino, kad penktadieniais ji su draugėmis uosto amfe-taminą, šeštadieniais rūko žolę, o geria bet kuriomis savaitės dienomis be jokio grafiko. Taip ir išaiškėjo, kodėl ji visą laiką čiaumoja kramtomąją gumą. Taip elgiasi „amfetaminščikai", kad nesusikramtytų lūpų. Žodžiu, daugiau su ja nebesusitiksiu, nes tokie dalykai manęs nežavi.

Mandarinas atsiduso:

-    Gal Ladai paskambinti?

-    Pamiršk. Važiuojame į „Bixus" - per penkiolika minučių susirasi kitą Ladą. Ten rūsyje dabar sėdi dvidešimt ladų, - ramino kaip visada prie veidrodžio sustingusį bičiulį Angelas.

„Bixuose" Mandarinas susipažino su rubuile Tania. Ji nebuvo panaši į Ladą, tačiau mielai sutiko važiuoti pas jį nakvoti. Angelas susipažino su nepaprastai žavia rudaplauke mergina, pakrikštijo ją Lape Rudasnape, pusę nakties prakalbėjo su ja apie vitaminų naudą organizmui ir taksi parvežė į namus. Tada grįžo namo ir ramiai nuėjo miegoti.

Kitos dienos vakarą Angelas su Mandarinu susitiko „So-ho" bare ir laukė Lapės Rudasnapės.

-    Kaip Tania? - paklausė Angelas, tik prisėdęs šalia Mandarino, išsidrėbusio ant odinės sofos.

-    Pasimylėjome, - lakoniškai ir abejingai atsakė Mandarinas.

-    Jei tau ji nepatiko, ieškok kitos, - nusijuokė Angelas ir atsistojo pasitikti pro duris įėjusios Lapės Rudasnapės.

Po kelių bokalų alaus Angelas su mergina saldžiai ir nesivaržydami bučiavosi. Lapė Rudasnapė apsilaižė, bet pamačiusi, kad į juos smerkiamai ar šlykštėdamasi žiūri kažkokia vakarieniaujanti ori ir inteligentiška žilaplaukių pora, netikėtai pasakė:

-    Virtuvė - mano stichija. O svarbiausias gyvenimo tikslas -šeima ir trys vaikai.

-    Gal du? - bandė prieštarauti Angelas.

-    Trys, - nenusileido Lapė Rudasnapė.

-    Gerai, - sutiko Angelas.

Besišypsantis Mandarinas įsiterpė:

-    Žinok, Lape Rudasnapė, Gabrielius tiesiog dievina vaikus. Vis šneka man ir šneka apie juos.

Angelas vos susilaikė nenusijuokęs. Kažkodėl pamanė, kad ne, sekso su ja niekada nebus. Ji turbūt mylisi kaip tikra katalikė - aktas tik vaikams gaminti. Angelas buvo teisus - ir antrą vakarą mergina nesutiko važiuoti pas jį.

Artėjant savaitgaliui su grupės „FUTBOLAS" vadovu Neuro Angelas įrašė jo sukurtus dainos „Sudegė „Brodvėjus" re-miksus ir kartu sudainavo Neuro apie gaisrą parašytą dainą „Fakelai". Jie sutarė, kad šeštadienį susikvies „Kramegalų" fanus ir ties Vokiečių ir Mėsinių gatvių (pastarojoje yra „Brodvėjus") kampu surengs naujų dainų pristatymą.

Mąstydamas apie Lapę Rudasnapę, Angelas nusprendė, kad su ja nebeverta susitikti, nes, matyt, ji yra mergina, kuri nemoka kaip Angelas tuoj pat įsimylėti ir atsiduoti. Tačiau Lapė Rudasnapė pati jam paskambino ir buvo gana įkyri, nes Angelas kalbėjo šaltokai. Įsiprašė į „Sudegė „Brodvėjus" singlo pristatymą.

Šeštadienio pavakare visas sušalęs pas Angelą atvažiavo grupės „FUTBOLAS" lyderis Neuro.

-    Kaip gyvena tavo „Kramegalai"? - pasidomėjo jis.

-    Berniukų širdžių dužimo metas, - karčiai nusijuokė Angelas. - Mandarinas pagaliau suprato, kad Lada nebe jo mergina. Griausmas tvirtai nutarė išsiskirti su Milka. Mano Izaurą nužudė, o aš turėjau vilčių. Mano senoji meilė, į kurią buvo investuotas, atrodo, visas mano gyvenimas, mane nervina. Tokia Ievutė, kuri mane vis dar kartais persekioja, kartais atstumia, žodžiu, reikės ją nužudyti. .

Neuro išsišiepė ir pasikrapštė galvą:

-    Ir man reikės naujos bobos ieškoti. Su kiaušiniais. Bet nelabai aštriais.

-    Dabar man rūpi tik seksas. Iš moters daugiau nieko nenoriu. Iliuzijos prarastos, - atsiliepė Angelas. - Be to, man atrodo, kad moterų protingų, kaip tą protingumą supranta vyrai, nėra.

-    Nieko panašaus, - pasišiaušė Neuro. - Pažįstu vieną tokią, trimatės grafikos režisierė. Labai kieta moteris - tiesiog peilis. Bet turi vaiką.

-    Kam į tai kreipti dėmesį, jei rūpi tik orgazmas?

-    Vaikas blogai. Giminės irgi blogai, tas šlykštus voratinklis. Tie ryšiai... - Neuro atvėpė lūpą. - Nebent turėtų ne vaiką, o kloną, - sukikeno jis ir tęsė: - Klausyk, tave reikia klonuoti. Tave klonuos mano gitaristo mergina, ji uoliai studijuoja biologiją. Iš plauko klonuos.

-    Geriau iš kiaušų, - suurzgė Angelas. - Nepagailėsiu ir atrėšiu keletą ląstelių.

Neuro užkrečiamai, kaip tik jis mokėjo, nusikvatojo ir pakeitė temą:

-    Ar nebijai, kad per mūsų šio vakaro akciją ateis „Brodvėjaus" apsauga ir duos mums į galvą?

-    Mes niekam nerūpime, tik patys sau, - papurtė galvą Angelas. - Atrodo, prieš dvi savaites, penktadienio naktį visiškai girtas ėjau iš „Jazz and rock cafė" ir norėjau užsukti į „Brodvėjų". Tačiau prie durų, matyt, per daug rėkavau, kad fantastika, skandalas, nes buvo face control, tai yra į tą landynę manęs neįleido. Paėjęs tolėliau, ties Mėsinių ir Vokiečių gatvių kampu iš gatvės muzikantų už du litus trims minutėms išsinuomojau gitarą ir ėmiau šūkauti: „Žmonės, ateikite, čia tuoj įvyks koncertas!" Netrukus mane apstojo maždaug penkiolika pro šalį ėjusių studentų ir aš jiems sudainavau: „Sudegė „Brodvėjus", tralialialialialia!" Tiesa, aš buvau su Griausmu, jis tuo metu būgnų lazdelėmis daužė palanges ir lietaus nutekamąjį vamzdį. Paskui nuskuodžiau į pabą Dominikonų gatvėje. Prisiekiu, man vaidenosi, kad „Brodvėjaus" apsauga mane vejasi. Nors nieko nebuvo.

Kadangi vasario mėnesio pradžia buvo labai šalta, Neuro su Angelu sąžiningai išgėrė brendžio butelį ir užsimetę ant peties „nigerboksą" nuvažiavo į Vokiečių gatvę. Ties Mėsinių gatvės kampu jų jau laukė apie dešimt šalčio nepabūgusių gerbėjų ir Lapė Rudasnapė. Merginą Angelas iškart nusiuntė į parduotuvę degtinės. Neuro, įjungęs į „nigerboksą" mikrofoną, pradėjo rėkti:

-    Sudegė „Brodvėjus", šalalala!

Kol jie kelis kartus rėkdami sudainavo dainą ir jos remik-sus, Lapė Rudasnapė linksma ir išsišiepusi džiūgaujantiems gerbėjams pilstė degtinę.

Netrukus Angelas ėmė kelti paniką:

-    Jaučiu, kad tuoj reikės labai greitai bėgti nuo „Brodo" savininkų pasamdytų smogikų.

-    Tai bėgam! - sušuko Neuro, kuriam jau atsibodo tas pristatymas.

Žvengdami jie trise nuskuto Vokiečių gatve. Meiliai žvelgdamas į Lapę Rudasnapę, Angelas kikeno:

-    Tai gerai, ir paniką šukelėm, ir nuo fanų pasprukom. Važiuokim visi pas mane, - pasiūlė jis.

Keista, bet Lapė Rudasnapė sutiko. „Trečias pasimatymas", - pamanė Angelas.

Naktį jis sužinojo, kad Lapė Rudasnapė turi trejų metukų dukrelę ir strijų.

-    Ar tave tai baugina? - paklausė mergina.

-    Ne, - atsakė Angelas. - Vasario keturioliktąją per šventą

Valentiną bus specialus „Kramegalų" koncertas. Kviečiu ateiti. Aš tau nupirksiu raudoną širdutės formos pagalvę ir pasveikinsiu.

Vasario 14 d., penktadienj, 20 val. kavinėje „Žaltvykslė", Pilies g. 11

specialus ir karštas grupės „Kramegalai" šou

„KO nesapnavo VALENTINAS"

Programoje: merginos kviečia lėto, giliausio bučinio rekordai, plikų pandų atvirukai, pirmojo „Kramegalų" CD ir singlo „Sudegė „Brodvėjus" pristatymas.

Jėjimas - 7 Lt

Kitą dieną po „Valentino" koncerto Angelas gerokai vėliau atvažiavo j televiziją ir apsistojęs administratorių kabinete pirmiausia nutarė parašyti laišką Mandarino seseriai Aurorai.

aurulinka@mail.com

Labas, Aura, kaip gyveni? Mes čia siautėjam, su „Kramegalų" roko grupe grojam dabar beveik kiekvieną savaitgalj. Turiu dabar tokią taisyklingų ir taurių veido bruožų rudaplaukę mergą (24 metai, 170 cm ūgio, 60 kg svorio, apimtys 79-60-90). Labai

myli, siunčia SMS ir kažkodėl vadina „niekšeliu". Vakar vasario keturioliktąją atšventėme koncertuodami. Mes turime porą „religinio" turinio dainų. Per jas prisistatome kaip „Tyros meilės bažnyčios" kunigai. Šj kartą visi apsivilkome iš užuolaidų pasiūtas sutanas ir prie „Žaltvykslės" rūsio sienos pakabintos „Kramegalų" grupės vėliavos „tuokėme" fanų poreles. Aš netgi rangydamas klubus sušokau striptizėlj, žiūrovėms pademonstravau tinklines raudonas savo kelnaites. Antroje koncerto dalyje kaip svečias pasirodė grupės „FUTBOLAS" lyderis Neuro, labai linksmas mūsų bičiulis. Jis atėjo j sceną su plaktuku ir žalia višta. Vištą užmovė ant mikrofono stovo ir energingai daužydamas plaktuku rėkė: „Adrenalin!" Tada pareiškė, kad mes ir mūsų žiūrovai esame nauja karta, išrinktieji, atviro kodo programų dievai, kiberpankai ir adrenalino fanatikai. Iš jo kalbos juokiausi kaip išprotėjęs, buvo labai linksma.

Per koncerto pertrauką „Kramegalų" klavišininkas Spyxsteris savo draugę vadino „saulute", o tuo metu pro šalį ėjo viena labai ištikima mūsų grupės fanė, nepilnametė, tą vakarą visiškai girta. Ji išplėtė akis:

-    Kodėl ją vadini saulute, o manęs ne?

-    Gerai, - tada atsiduso Spyxsteris, - tave vadinsiu „žvaigždute".

Spyxsterio mergina supyko ir pasibaigus koncertui išėjo namo. O Spyxsteris su bosistu Larsu ir būgnininku Griausmu naktj atsidūrė picerijoje Didžiojoje gatvėje. Ten Spyxsteris skelbė tostą po tosto ir „Kramegalų" bosistą Larsą vadino Larsiuku, o Griausmą - Griaustyniu. Griausmas labai protestavo, o Larsas ne, nes padėjęs galvelę ant stalo miegojo.

Aš atėjau pas juos iš „Bixų", kur iš pradžių nežinia ko buvau nuėjęs, suvalgiau picą ir su Lape Rudasnape išlėkiau namo j lovytę.

Koncertas buvo labai fainas, bet man nerimą kelia Mandarino dvasinė būsena. Jeigu pamatytum, kiek laiko prieš vakarėlius ir koncertus jis praleidžia prie veidrodžio?! J plaukus yra įsisegęs kažkokį moterišką segtuką, raudonai lakuojasi kojų ir rankų nagus, be grimo neina į miestą. O vakarėliuose pas mane jis ne mergom domisi, o prieš veidrodį vienas šoka. O paskui skundžiasi, kad niekas su juo nebendrauja. Jis komandoje nebesugeba dirbti - susirgo žvaigždžių liga, kliedi, kad jis -visur svarbiausias asmuo. Prieš koncertą sukėlė isteriją, kad jo mikrofono stovą pastačiau šiek tiek per arti scenos krašto. Dainuoti jis visiškai nemoka, per koncertus klaikiai rėkia, gadina garso kokybę ir skundžiasi, kad jo mikrofonas per tyliai veikia. Nežinau, ar žinai, kad jį metė jo mergina Lada. Ji į šį koncertą atėjo su nauju savo biču ir nekreipdama dėmesio į Mandariną laižėsi ir graibėsi su juo. Jaudinuosi dėl draugo, nes matau jo akyse kažkokį gyvulišką skausmą ir ryškėjančią šizofreniją. Kai įtikinu jį, kad eitų į miestą ir kabintų merginas, eina, kartais pavyksta, tačiau dažniausiai „Bixų" rūsyje užvertęs galvą į skliautuotas šokių aikštelės lubas vienas šoka. Tada atrodo kaip psichikos ligonis. Žodžiu, jam blogai, o kaip padėti - niekas nežino.

anaelas@televizija.lt

labazvakaraz...

uoj, dzhiugu gi man shirdyje, prie visu zhaizdu ir paslepsniuose, kad

taip grazhiai, darniai ir svarbiausia - kūrybingai gyvuojate! bo ash esu

surugusi nuo per ilgos zhiemos, sniego, mokslu, bet juk jie -shviesa. labai

idomias dramas skaitau vienai paskaitai - graiku, senovishkas, ten tokie

vardai: Ifigenija, lysistrata, klitemnestra...reiks gal kada nuvykti

aplankyti ju mindzhiota zheme, nes idomu gi kokia debilu tauta galėjo

vadinti savo dukras tokiais atsiprashant skambiais vardais, dėl mokslu

sutriko darbas, dabar uzhdarbiauju tik dvi dienas, mazhiausiai tinkamas darbui - penktadieni ir sheshtadieni. kitaip nėr kada: bandau

per dvi dienas uzhdirbti tiek, kiek ankschiau per savaite, todėl ir dvigubai

greichiau ishleidzhiu. nors jau atidarytas fondas „kelione i europa ir

lietuva geguzhe 2003". ishgersime, jei dievulis duos, gale geguzhes, kai

zhydes visokie gėlynai, net galesime juos apvempti. shiaip labai gerai, kad buvo lietuvos nepriklausomybes diena vas.16, po jos

mano brcho sesers gimshe vas. 17, taip pat vas. 17 chia prezidento shvente, ji

yra visuotine shvente. daug gereme alkoholiniu svaigalu, viena diena

net nuo ankstaus ryto - pradejome kaip visada shampanu. po dvieju tokiu

parų man suskaudo galva, o kadangi planas buvo tądien varyt slidinėti, kad

ishsivalytu plauchiai, o dar buvo tik kokios 7-ios ryto, tai nutariau

ishgerti vaistu, kad praeitu galvos skausmas, kadangi nesu labai normali, pasitelkiau i pagalba savo draugui dantisto ishrashytus kazhkokius

stiprius vaistus nuo baisaus danties skausmo, o tie vaistai, pasirodo, su

opiatais. na ir neprieme mano kūnelis tu medhziagu, na ir negerai man

pasidarė, jokiu slidzhiu, jokiu dzhiaugsmu. draugas sake, kad jam kaip tik labai

patiko poveikis, kai jis priesh metus gere, netgi vezhe. O ash dar karta isitikinau, kad mano organizmas priima tik alkoholi ir jokiu

narkotiku, achiu dievui dar, kad ta jo sese yra doctorca. tai

visaip mane

reanimavo.

dabar jau viskas vėl po senovei, shiandien apsilankiusi paskaitose

suzhinojau kad viena egza praleidau, bet sumaliau, kad dėl sniego nenorejau

savo ir aplinkiniu zhmoniu gyvybių statyti i pavoju ir todėl nevairavau, tai

kita trechiad. perlaikysiu, o antra rashiau shiandien. vaje vaje ish bendro ishsilavinimo, bet temos geros - kokia zhydu padėtis

viduramzhiais, visokie karolio didzhiojo laikai ir panashus „pliatkai".

tikiuosi, sukurpiau neblogu minchiu.

kol kas baigiu shia rashliava, pabuchiuok savo rudaplaukei i burna, tegu

linksminasi, nes kitaip nieko nepesh. jus grokit ir linksminkit publika ir

save. o kaip tv biznis, ar ta pati darote? savo broliuką mandarina visada labai shvelniai prisimenu, nuo vaikystes jis buvo itin mergaitiško charakterio, betzhinau, kad ish jo

bus tikrai geras zhmogus. ir gerai, kad ji pashefuoji. visus myliu, labai pasiilgusi aura

NE TIK MERGAITĖS INTYMIAIS MOMENTAIS ŠAUKIA: „MAMA!"

Šeštadienį pas Angelą užsuko tėvas. Jis įteikė sūnui butelį:

-    Tavo gimimo dienos proga atnešiau stanaunyko trauktinės. Čia vynuogių degtinė, prieš dvidešimt metų atsivežiau jos iš Moldavijos. Įdėjau stanaunyko šakelių, medaus šaukštą.

-    Kas tai yra? - apžiūrinėdamas butelį su drumzlinu rudu skysčiu, paklausė Angelas.

-    Stanaunykas - tai dzūkų ženšenis. Nuo peršalimo. Stiprina visą organizmą. Padeda išlaikyti jaunystę, - aiškino tėvas.

-    O nuo radikulito padėtų? - trindamas skaudamą nugarą, paklausė sūnus. - Valentino dienos koncerte perpūtė nugarą.

-    Padės. Bet kažkada žinojau ir geresnių vaistų, - pasakojo tėvukas. - Mano gimtajame Starkonių kaime neseniai mirė Pajuodis Adomas. Jis buvo pagonių žolininkų paskutinis palikuonis. Jis sakydavo, kad visas ligas galima žolėm išgydyti. Nuo reumato gydytis pas jį suvažiuodavo iš devynių parapijų. Jis jiems sudėdavo septynias miško žoles. Užsirašiau ir atidaviau tą receptą profesoriui Balčikoniui. Bet dabar, deja, atsimenu tik vieną sudedamąją dalį - bruknes.

Angelas išsigando, kad dabar tėvas dvi valandas nesustodamas kalbės apie vaistažoles. Kaip tyčia pas jį praleisti savaitgalio atvažiavo stipriai kosinti Lapė Rudasnapė.

-    Tau reikia gailių arbatos! - išgirdęs merginą kosint, sušuko tėvukas. - Gailių arbatą laikau visų arbatų karaliene. Ir spalva geltona, ir kvapas degutu atsiduoda. Bet gailius galima plikyti tik džiovintus. Nes nedžiovinti nuodingi. Gailiai tonizuoja, bet prie jų nepriprantama. Arba jonažolės reikėtų. Jonažolė - nuo šimto ligų. Pats kiekvieną vakarą geriu, tai jaučiu, kaip kojom gerai. Bet jonažolę reikia gerti vakare.

-    Žinau, - liūdnai tarė Angelas, - ji kažkaip padidina jautrumą šviesai.

Lapė Rudasnapė išsižiojusi klausėsi pokalbio.

-    Matai, mano tėvukas yra jogas, - pralinksmėjęs merginai pasakė Angelas. - Jis yra pasiekęs nirvaną. Tiksliau, sato-ri būseną.

Tėvukas atšovė:

-    Aš ne jogas, o jų generolas - Buda.

Kai gyvasis Buda išėjo, Angelas pabučiavo merginą ir įteikė mažą rožytę. Lapė Rudasnapė nusišypsojo, susirado siūlą ir virtuvėje virš stalo pakabino gėlę žiedu žemyn. „Kramegalų" lyderis įsipylė taurelę stanaunyko trauktinės.

-    Originalus būdas elgtis su rožėmis, - nusistebėjo jis.

-    Virš puotos stalo labai tinka, - paaiškino mergina ir paklausė: - Šiandien vėl važiuosim į „Bixus"? Na, jūs ir marato-nininkai, - konstatavo aštrokai skambančio balso gražiavei-dė mamytė. Nudelbusi akis, ji pridūrė: - Noriu ir aš išgerti, bet bijau. Po tabletės gali pasidaryti bloga ...

Angelas suraukė antakius ir bemat sumetė:

-    Kokias tabletes geri? Hormonus?

-    Taip.

-    Kodėl?

Lapė Rudasnapė lyg nusikaltusi apžiūrinėjo virtuvės grindis.

-    Kad netaptume tėveliais.

Angelas pasipūtė:

-    Aš juk jogas! To niekada nepadarysiu!

Lapė Rudasnapė tylėjo ir toliau įdėmiai tyrinėjo purviną virtuvės linoleumą. O Angelas susimąstė:

-    Gal ir gerai. Juk galima visiškai atsipalaiduoti. Bet kaip taškytis...

Paryčiais abu grįžo iš metaline muzika alsavusios „Bixų" diskotekos, kur Angelas visą vakarą vėl mokėsi „under-groundiškai" šokinėti, ir sugriuvo į lovą. Po tam tikrų manipuliacijų vienas kito kūnais, užplūdus galingai orgazmo bangai, Angelas smagiai nevalingai suklykė:

- Maaaaaa!!! - ir staiga susigriebė. Kažkokie jo tuščios galvelės surūdiję stabdžiai, gal vyriškas savikontrolės jausmas neleido jam surikti žodžio mama antro skiemens. Jis sušvilpė lyg užviręs arbatinukas, o jo klyksmas pavirto isterišku kikenimu, panašiu į vištos kudakavimą. Tada jis atsiduso ir apalpęs nugrimzdo į miegą.

PRIE TO REIKIA PRIPRASTI

Rytą Angelas paklausė Lapės Rudasnapės:

-    Atsimeni, kaip šaukiau mamą?

-    Taip.

-    Man buvo juokinga. Kaip tu reaguoji, kai aš rėkauju per orgazmą? Kaip tau tai skamba?

Lapė Rudasnapė prisirpusios patelės akimis meiliai pažvelgė į Angelą ir kandžiai sukikeno:

-    Kai pirmą kartą išgirdau, pagalvojau: „Kas blogai, ką aš ne taip padariau". Prie to reikia priprasti...

Dieną jie prasivoliojo lovoje, o vakare pas Angelą atvažiavo Mandarinas. Jis buvo visiškai girtas, bičiuliai dar išgėrė alaus. Mandarinas vis žvalgėsi į veidrodį ir kas penkias minutes siuntinėjo „švyturėlius" Ladai. Tačiau ji jau seniai ne-beperskambindavo po jo „majako". Angelą visą laiką stebino toks jo parazitizmas, jis negalėjo suprasti, kur Mandarinas leidžia televizijoje uždirbtus pinigus. „Nors su reklama jam nesiseka, bet nors kiek Mandarinas juk turi uždirbti?" - mąstė jis. Kai Angelui atsibodo neblaivaus bičiulio veblenimai, paguldė jį svetainėje, o pats su Lape Rudasnapė užsidarė miegamajame. Naktį jį pažadino merginos klyksmas. Ji stovėjo miegamojo tarpduryje:

-    Mandarinas vonioje! - cypė ji.

Angelas pašoko, nubėgo į vonią ir pamatė jį gulintį vandenyje. Veidas buvo toks baltas, kad atrodė net melsvas. Pamėlę Mandarino pečiai skendėjo raudoname vandenyje. Angelas sugriebė jo rankas ir ištraukė iš vonios. Abiejų venos buvo perrėžtos, sunkėsi kraujas. Atlošęs galvą ant vonios krašto, Mandarinas atrodė be gyvybės ženklų. Angelas paleido jo rankas, išbėgęs iš vonios griebė telefoną ir paskambino greitajai pagalbai, ilgai klykė apie draugą savižudį. Jis žinojo, kad kuo labiau rėks, tuo greičiau jie atvažiuos. Metė telefoną ir virtuvėje susirado porą didelių storų šiukšlių maišelių, vieną perkirpęs stipriai suveržė savižudžio ranką virš alkūnės. Po to kitą. Ištraukė iš vonios kamštį ir kai raudonas vanduo nutekėjo, vaizdas buvo nebe toks siaubingas. Liesas ir baltaodis Mandarinas vonioje atrodė kaip koks Jėzus.

-    Įdomu, kodėl jis maudėsi su kelnaitėmis, - už Angelo nugaros sužagsėjo Lapė Rudasnapė.

-    Todėl, kad debilas, - piktas suurzgė Angelas. - Jis ir koncertuose užpakalį bijodavo rodyti, niekada nerodydavo. Iškrypėlis ir narcizas.

-    Gal paklausykim, ar plaka jo širdis? - pasiūlė Lapė Rudasnapė.

Angelas numojo ranka.

-    Velniop. Tai - gydytojų darbas, - tačiau jis tikėjosi, kad Mandarinas ne taip seniai persipjovė venas ir dar gyvas. Šiaip ne taip pakėlė jį ir nuvilko į saloną ant sofos. Mandarinas sudejavo, Angelas apsidžiaugė.

-    Gal išmetam jo lavoną per balkoną ir apsimetam, kad nieko nežinome? - mirktelėjo jis Lapei Rudasnapei, o Mandarinas dar garsiau sudejavo.

Mergina irgi suprato, kad jis gyvas, ir Angelui paaiškino:

-    Gerai, kad užsimaniau į tualetą. Atėjau į vonią, uždegiau šviesą, o ten - šmėkla guli.

Netrukus atvažiavo greitoji ir Mandariną išsivežė.

Kitos dienos vakare Angelas sužinojo, kad savižudžių šiais laikais į beprotnamį nebeuždaro, o sutvarstę rankas ir suleidę raminamųjų paleidžia namo.    ■

-    Galėjai koncerte persipjauti venas. Būtum tikra Sido Vi-šeuzo reinkarnacija. Vis kokia nors prasmė būtų buvusi. Skandalas ir reklama grupei, - pasakė jis paskambinusiam Mandarinui. - Nenoriu tavęs nei matyti, nei girdėti.

Piktas ant Mandarino, kad šis bandė nusižudyti jo namuose, jis nutrenkė mobilųjį telefoną.

Po kelių savaičių televizijoje viena mergina iš Reklamos skyriaus Angelui papasakojo, kad Mandarinas išėjo iš darbo ir išskrido pas seserį į Niujorką.

-    Broliukas savižudis išskrido pas seserį alkoholikę, - piktai juokaudamas sumurmėjo Angelas. - O man teks eiti į policiją aiškintis, nes dėl jo menamos savižudybės iškelta byla.

PASAULIUI ESI NIEKAS, BET KAŽKAM TU - PASAULIS

Vėl gegužio žiedai išpuošė pievas ir klonius.

Ir laukus, ir miškus, ir sodybas senas.

Gimtas sodžiau, sakyki, kodėl aš tavęs taip ilgiuosi? Ir kodėl aš tave taip myliu...

Žodžiai ir muzika Vincento Svitojaus, atlieka Jungėnų kaimo kapela

Vokiečių gatvėje pamatęs jau pastatytą Lados „britvą", Angelas su savo „Suzuki" sustojo šalia.

-    Ei! - iš lauko kavinės sušuko džiugiai besišypsanti Lada. Ryškiai raudonos jos garbanos švietė iš tolo. Angelas nusiėmė šalmą ir padėjęs ant motociklo nuėjo prie jos.

-    Senokai nesimatėm. Kas naujo? - paklausė Lada.

Angelas atsisėdo.

-    Kapšlumas. Viskas tas pats. Aš labai patenkintas, o Robertas labai liūdnas, kad „Bagdono humoro šou" išsisėmė, krito reitingas ir dabar kuriame naują laidą - „Tautinę muzikos lygą". Baigiame televizijos sezoną. Kitą savaitę su „Kra-megalais" koncertuosime lauko kavinėje. Bus grupės gimtadienis ir pirmas pasirodymas po atviru dangumi. O tu kaip gyveni?

-    Mielas drauge-kolega-daktare, - tarė ji perdėtai oficialiai ir nusijuokė. - Geriam ir dulkinamės. Kaip tai prasidėjo dabar jau ir neatsimenu, nes buvau ganėtinai girta, bet išvada tokia - neseniai susipažinau su vienu vaikinu. Ir vakarykštis šeštadienio vakaras mums buvo lemtingas, gal todėl, kad, kai tu paskambinai, iš karto pakvipo seksu... Žodžiu, mes skubėjome iš klubo „Gavrity" į kavinę „Savas kampas", tačiau sustojome šalia Mokytojų namų. Ir už paminklo, tiksliau, ant paminklo aistringai ir daugiabūdiškai pasimylėjome. Kvepiantis vaikinas... berniokiškos siaurikės ir plaukuotos vyriškos rankos, - svajingai pasakojo Lada ir tęsė: - Tiesa, ta jo dzūkiška tarmė kiek erzina, tačiau, kai vaikinas bučiuoja tau makštį, sunku pasakyti, kokia ta jo tarmė.

Angelas įsiterpė:

-    Aš pridurčiau, kad, kai vaikinas tau šneka apie meilę ir pradeda bučiuoti makštį, jis nutyla grynai dėl techninių problemų!

-    O šiandien rytą mano savaitgalis baigėsi plaukų dažymu sodria vyriško lytinio organo spalva, - ji paėmė į ranką raudonų garbanų galus ir žvilgtelėjo. - Tik gal kiek raudonesnė. Dabar mano plaukai labai gražiai atrodytų prie jo penio, nors fotografuok ir siųsk mamai.

Angelas nusijuokė ir paklausė:

-    Tai nauja rimta meilė?

-    Kad ir kaip viskas būtų gražu, jį mesiu po poros savaičių, nes su tais rimtais ir ilgais santykiais pasimokiau. Nenoriu suklysti antrą kartą.

-    Mandarinas iš tiesų buvo beprotis, - atsiduso Angelas.

-    Jis man kompleksą įvarė, kad esu negraži ir stora, bet aš jo pasiilgstu.

-    Aš irgi. Neapsakomas narcizas buvo, - vėl atsiduso Angelas. - Per vakarėlius prieš veidrodį daugiau niekas nebešoka, grimo ir lako plaukams iš manęs niekas nebevagia. Juokingiausia, kad Mandarinas net ir mane buvo įtikinęs, koks yra svarbus „Kramegalų" narys, neva į mūsų koncertus tik dėl jo nepilnametės mergaitės veržiasi. Tačiau dabar viskas paaiškėjo. Nuo žiemos, kai jis persipjovęs venas išvažiavo į Niujorką, jau daug kartų koncertavome, tačiau iš žiūrovų niekas net nepaklausė, kur dingo tas moteriškų manierų kupinas grupės „frontmenas". Tiesa, man jo trūksta per koncertus, nes mes kartu bendraudavome su publika. Dabar man gerokai sunkiau vienam ir šnekėti, ir groti. Bet artimiausiame koncerte prie „Kramegalų" prisidės Neuro, grupės „FUTBOLAS" lyderis, kartu dainuosime keletą dainų.

-    O kaip tau sekasi realybės šou su merginomis? - paklausė Lada.

-    Kažkodėl aš viskam abejingas. Nors, kita vertus, su Lape Rudasnapė nuolat susitinku. Patinka ji man, rami, pastovi. Ir dukrą turi. Ji - moteris, jau patenkinusi savo genetinę motinystės programą. Tokios j gyvenimą žiūri paprasčiau.

Lada įsiterpė:

-    Prieštarauji pats sau.

-    Gyvenimas turi savo paradoksą, kaip sakydavo Izaura, -atsiduso Angelas. - Dar visiškai atsitiktinai sumedžiojau tokią storulę, siaubingai dvokiančiomis kojinėmis. Su tavo klasioke Bete kartais elektroniniu paštu susirašome. Viena tokia aerobikos trenerė, su kuria susipažinau, kai kažkada „Bagdono humoro šou" filmavome sporto klube, nerimsta, vis skambinėja.

-    Kodėl nepadarai aerobikos trenerės?

-    Tai kad jai penkiasdešimt metų! - sušuko Angelas.

Lada nusikvatojo.

-Ji puikiai atrodo. Daugiau kaip trisdešimt penkerių metų neduotum. Bet vis tiek baisu, - paaiškino Angelas.

-    Bet kiek patirties pasisemtum? - gerdama kavą šaipėsi Lada.

-    Matai, aš viskam abejingas. Tik Ievutė naktimis sapnuojasi. Sapnuoju, kad ją žudau. Kapoju į gabalus ir lavono likučius sudėjęs į šiukšlių maišus naktį nešu išmesti į Nerį. Matyt, nuo persigėrimo tokie sapnai. Atrodo, kad seniai jos nebemyliu, bet kažkokie pėdsakai psichikoje liko.

-    Tai ir padaryk, kaip sapnuoji. Nužudyk ją, - toliau giedru tėliu veidu šaipėsi Lada. - Gal einam gerti? Šiandien turiu plotą - tėvas išvažiavo žvejoti, motina - Italijoje. Prisikvie-sim visokių naujų mano draugių, - pasiūlė mergina.

Angelas pasižiūrėjo į mobiliojo telefono ekraną.

-Jau trys valandos. Pats metas. Tad trumpai išsiskiriame, pastatome „britvas" ir tada taksi atvažiuosiu pas tave.

Kai jie užvedė motociklus, Lada sušuko:

-    Puiku! Grįšiu namo ir užsimausiu sijoną, nes su juodu motociklininko kostiumu žiauriai karšta. O kai eisime į miestą, būsiu tik su sijonu ir be kelnaičių. Kaip kažkada pasakojai, tavo mieloji mergaitė Ievutė taip darė ir sakė - jėga. Ir man patiks! Bus nauja seksualinė patirtis. Bręsiu ir turtėsiu!

Kažką dar šaukdama, vietoj šalmo užsidėjusi cativoman kaukę kaip kažkuriame filme apie Betmeną, ji savo tamsiai melsva nedidele „Yamaha" nurūko Vokiečių gatve. Nepaisydama kojos protezo, Lada vilkėdavo ir sukneles. Jos koja buvo nupjauta ties blauzdos viduriu, tad ji avėdavo kariškais suvarstomais batais iki kelių. Bendraudamas su Lada, Angelas net pamiršdavo, kad jos koja - protezas.

Po poros valandų jie susiskambino ir sutarė susitikti „Bi-xuose". Ten atvažiavo ir „Kramegalų" klavišininkas Spyxste-ris. Lada užsakė žalių koldūnų, aštrių pipirų ir degtinės. Kramtydamas žalios tešlos ir faršo gabalėlį Angelas žiūrėjo į Spyx-sterio veidą ir stebėjosi - koks jis vis dėlto gražus. Veidas toks valingas, vyriškas ir, svarbiausia, lygi ir graži oda. Angelas pakraipė galvą:

-    Koks tu šiandien gražus.

-    Taigi esu nusigrimavęs, - kaltai šypsodamasis prisipažino Spyxsteris.

-    Aš maniau, kad latentinė „Kramegalų" pederastija tau nebūdinga! - džiugiai sušuko Lada ir atsilošusi maktelėjo degtinės stiklelį.

Angelas pasijuto pritrenktas, o Spyxsteris aiškino:

-    Et, aptikau pas savo brangiausiąją grimo ir storai užtepiau! Stoviu prieš veidrodį ir matau, kaip gražėju!

Lada ir Angelas nuvirto iš juoko, o jis lyg niekur nieko tęsė:

-    Anksčiau prieš koncertus mano mergaitė sustatydavo man spyglius ir truputėlį pagrimuodavo. Bet tik vakar supratau, kad ji tepdavo labai šykštėdama, todėl beveik nieko nebūdavo matyti.

Po kiek laiko Spyxsteris užsimanė kažko nulėkt namo.

-    Klausyk, mano grimas pasibaigęs, man kažkaip nejauku „Bixuose" sėdėti be grimo, - kreipėsi j jį Angelas.

-    Teisingai! - valgydama faršą suriko Lada. - O kaip kitaip nepilnametes suvedžiosi!

-    Tu slapčia paėmęs atvežk savo mergaitės grimo, - tęsė Angelas. - Aš tualete nusigrimuosiu, o tu po koncerto vis tiek varysi namo, tai ir padėsi į vietą.

Spyxsteris grįžo po gero pusvalandžio keistai paraudęs. Neturėdama ką veikti, Lada raudonai lakavo Angelui nagus. Pūsdamas lakuotus pirštų galiukus, Angelas paklausė:

-    Na, kaip?

Spyxsteris atsisėdo, sumišęs pakrapštė pakaušį:

-    Zinai, ji pagavo mane imantį grimą... Ir įtarė, kad esu homas...

ANGELAS TAMPA PSICHOLOGU

Vidurnaktį blaškydamiesi po Senamiestį ir pro „Smeco" langą pamatę, kad ten vyksta šokiai, Angelas, Lada ir Lapė Rudasnapė užsuko į vidų. Keista, bet didžėjus grojo paprasčiausią popsą. Palikęs savo merginą prie baro, Angelas nuėjo į tualetą, o paskui į lauką, kur prie sienos atsirėmusi stovėjo kažkur matyta mergaitė narkomanė. Angelas atpažino, kad tai ta pati mergina, kurią jis sausio mėnesį bandė pamylėti, bet ji klykdama „užteks" vidurnaktį pabėgo. Mergina rūkė ir ramiai lingavo į muzikos taktą. Matyt, atėjo maloniai „pasitūsinti".

- Man atrodo, kad tau kažkas yra, - vietoj „labas" pareiškė Angelas. Ramiu psichologo balsu tęsė: - Jau seniai pastebėjau, kad esi labai nelaiminga. Man atrodai net praradusi moteriškumą.

Mergina užtraukė dūmą ir tylėjo. Gražus jos veidas po truputį apsiniaukė, kiek besišypsančios lūpos vyptelėjo ir ji netikėtai pradėjo verkti. Angelas sutriko. Kaip toliau ją gydyti ir nuo ko, jis neturėjo nė mažiausio supratimo.

-    Ir man labai sunku, - sumurmėjo jis.

-    Karoče, - atsiduso mergina. - Vienas mano draugas merdėjo. Atrodo, kaulų čiulpų vėžys. Jis gulėjo ligoninėje ir niekas jo nelankė. Dabar lengva sakyti, kad niekas jo nelankė... -ji apsipylė ašaromis.

-    Mano vienas draugas mirė nuo heroino, - leptelėjo Angelas, bet mergina jo neklausė.

-    Karoče, supranti, aš jo nelankiau, o „tūsinausi" su kažkokiu gaidžiu. Atsiprašau, kad verkiu...

-    Nieko, nieko, - kilniaširdiškai atsiliepė „psichologas".

-    Karoče, jis merdėja, o aš su kažkokiu gaidžiu...

Angelo galvoje sužibo tūkstančiai žvaigždučių. Laimei, pro

duris į lauką kartu su Lada įsiutusi išlėkė Lapė Rudasnapė ir įrėmusi rankas į klubus piktai spoksodama atsistojo priešais. Angelas verkšlenančiai merginai paplojo per petį:

-    Laikykis...

Apsikabino Lapę Rudasnapę ir jie vėl nulingavo į „Bixus".

Išklausiusi istoriją, Lapė Rudasnapė tarė:

-    Žmogus atėjo pasilinksminti. Staiga iš po žemių išdygsta psichologas, - sukikeno mergina. - Žinai, aš dabar nueisiu kur nors, išsirinksiu linksmiausią kompaniją, prisėsiu prie jų ir sakysiu: jūs linksminatės, bet iš tiesų jums kažkas yra...

-    Ir pusė jų sunerims, o kita pusė apsimes, kad neišgirdo, -pratęsė Angelas. - Senamiestyje naktimis valkiojasi žmonės, kurie turi milijonus dvasinių problemų. Senamiesčio pramogų verslas skirtas vienišių poreikiams tenkinti.

Lapė Rudasnapė Angelui ant peties padėjo galvą:

- Pats laikas mums susituokti. Pagimdyčiau tau du vaikus ir sukčiausi virtuvėje.

Angelas apsimetė, kad neišgirdo.

Po geros valandos, kai jie su Lape Rudasnapė nutarė traukti namo, grupės „FUTBOLAS" vokalistas Neuro atsiuntė Angelui žinutę: „Rytas tuoj ateis gudrus, kurva, kurva, kas čia bus..."

NETIKĖK, KĄ PRIEŠAI SUOKS, KĄ KALBĖS TAU SVETIMI

Kitą rytą Angelą ankstokai pažadino Arčibaldo Mucikevičiaus skambutis.

-    Ar užuodi tą kvapą? - paklausė prodiuseris.

-    Kokį kvapą? - nustebo užsimiegojęs Angelas. Mucikevičius padėjo ragelį. Angelas susinervino, patraukė

nosimi bandydamas ką nors užuosti. Pasirąžė ir atsikėlė. Buvo tik devinta valanda ryto. Paprastai Mucikevičius keldavosi apie vienuoliktą. Pakraipęs galvą Angelas užsidarė vonioje, neskubėdamas nusiprausė, kartu su Lape Rudasnapė papusryčiavo ir nenoriai, giliai įkvėpęs oro, perskambino Arčibaldui.

-    Kas nutiko? - pasidomėjo televizijos proletariato atstovas. -Jie leidžia dujas! - suriko Mucikevičius ir vėl padėjo ragelį. Surūkęs porą cigarečių Angelas atsiduso ir išvažiavo į darbą. Televizijoje kaip visada virė darbas. Montažinėse buvo kepamos vakarinės gerų reitingų laidos. Į žinių studiją per fojė zujo reporteriai, vežantys vakaro sensacijas.

O Angelas, apimtas blogos nuojautos, artėjo prie firmos kabineto durų.

Po kelių mėnesių darbo televizijos koridoriuose, filmavimo studijos pakampėse, automobiliuose ir namuose ir po to, kai televizijos ūkvedys griežtai paprieštaravo Mucikevičiaus idėjai nemokamai įkurdinti jo prodiuserių firmą televizijos pastato rūsyje, genialusis prodiuseris pasidavė ir vėl iš naujo išnuomojo tą patį kabinetą. „Bet sutaupiau du tūkstančius litų", - mintyse guodėsi Mucikevičius, kai prieš dvi savaites vėl žengė pro senojo kabineto duris.

Dar iki to Angelas Mucikevičiui siūlė:

-    Pažiūrėk, kokie erdvūs pastato tualetai. Pasistatytume prie lango šalia pisuarų staliuką, kompiuterį, atsivestume interneto kabelį.

-    Paklausk ūkvedžio, ar galima, - išsišiepė Mucikevičius. Jis puikiai suprato, kad Angelas siunta.

Priėjęs prie kabineto durų, Angelas mechaniškai į spyną įkišo raktą, tačiau jis nesisuko. „Gal kas nors jau atėjo?" - pamanė jis ir pabeldė į duris.

-    Eik velniop! - už durų pasigirdo duslus Mucikevičiaus balsas.

Angelas suglumęs apsidairė.

-    Čia aš, Angelas. Kas nutiko?

Iš kabineto pasigirdo neaiškus maurojimas, kažkas sudužo. Angelas susinervinęs nuėjo į televizijos fojė, išgėrė kavos iš automato ir parūkė. Užėjęs į administratorių kabinetą moterims papasakojo, kad genialusis Arčibaldas užsirakinęs kabinete jį siuntinėja. Administratorės tik palingavo galvas. Viena pajuokavo:

-    Kviesk policiją.

Tada Angelas vėl atėjo prie kabineto durų ir pasiklausė, kas už jų vyksta. Buvo girdėti tas pats bjaurus maurojimas ar stenėjimas. Jis vėl pabeldė.

-    Eikit nachui! Aš kviečiu policiją! - suriko Arčibaldas.

Pagūžčiojęs pečiais Angelas nuėjo į fojė. Atsisėdęs ramiai

skaitė laikraščius ir pro šalį einantiems kolegoms siūlė atrakcioną už vieną litą - maurojantį Mucikevičių. Tačiau po valandos iš tiesų atvažiavo policija. Du policininkai užlipo laiptais į fojė ir ten sėdinčio Angelo paklausė:

-    Kur čia yra du šimtai tryliktas kabinetas?

-    Aš jus nuvesiu, - pašoko jis.

Vienas policininkas pabeldė į kabineto duris.

-    Mucikevičius? Policiją kvietėte?

-    Eikit velniop! - už durų pasigirdo duslus Mucikevičiaus balsas.

Angelas išsišiepė:

-    Ten mano viršininkas, uždarosios akcinės bendrovės „Po-liarik soliarik" direktorius Arčibaldas Mucikevičius. Tai jis jus iškvietė?

-    Taip, - atsakė vienas policininkas. - Jis teigia, kad kažkas per orlaidę j jo kabinetą leidžia nuodingas dujas. Ką veikia jūsų firma?

-    Gamina televizijos laidas, - išdidžiai paaiškino Angelas.

Iš kabineto pasigirdo tas pats bjaurus maurojimas ar stenėjimas. Dabar Angelas suprato, kad tas garsas labiau primena dūstančio žmogaus kančias. Pro durų plyšį apačioje ėmė smelktis dūmai.

-    Panašu į degantį popierių, - pauostęs tarė Angelas.

Vienas policininkas prikišo galvą prie durų ir garsiai pasakė:

-    Ponas Mucikevičiau, čia policija, mes savi, galite nebijoti, atidarykite duris.

-    Persirengėliai! - sušuko Arčibaldas. - Mano spintoje kabo dvi poros policininkų uniformų!

Jis kaip ir buvo teisus. Kabineto spintoje iš tiesų kabojo pora uniformų, jas apsivilkę Robertas Bagdonas ir Rimantas Šapranauskas humoro laidose vaidindavo policininkus.

-    Kviečiame ugniagesius, - tarė vienas policininkas.

-    Ir psichiatrinę brigadą, - žvilgtelėjęs į kolegą, pridūrė kitas.

Netrukus ugniagesiai vienu smūgiu išvertė duris. Dūmų

buvo visai nedaug - tik ant stalo ruseno apdegusios sąskaitos faktūros. Mucikevičius metė į juos kėdę ir, susigriebęs už kaklo, kriokdamas palindo po stalu. Policininkai besispardantį jį išvilko už kojų ir užlaužė rankas. Tada Mucikevičius urgzdamas vienam policininkui įkando į petį. Antrasis pareigūnas gumine lazda trinktelėjo Arčibaldui per galvą. Prodiuseris sukliko ir susmuko. Tuoj pat prišokę psichiatrinės brigados sanitarai į riebų Arčibaldo užpakalį per kelnes įbedė švirkštą ir suleido raminamųjų.

-    Relaniumas - jėga! - pagautas bendro jaudulio, linksmai sušuko Angelas, bet tuoj pat susigūžė, kai į jį piktai dėbtelėjo policininkai.

Sanitarai aprimusį Arčibaldą aprengė tramdomaisiais marškiniais.

Koridoriuje prie kabineto ir televizijos fojė buvo pilna susirinkusių žioplių.

-    Duokit kelią! - vesdamas Mucikevičių, grėsmingai tarė augalotas sanitaras.

Žmonėms prasiskyrus, jie išvedė ligonį į lauką ir įsodino į automobilį mėlynu kryžiumi, medicinos simboliu, „gyvate, laižančia ledus", kaip sakydavo Robertas Bagdonas.

Kartu su kitais televizijos proletarais išėjęs į lauką, Angelas pažvelgė į giedrą pavasario dangų, dirbtinai atsiduso ir iškilmingai sumurmėjo:

-    Paskutinė televizijos prodiuserio kelionė. Vaizdinga. Te-leviziška. Sensacinga. Būtų geras reitingas.

Dauguma TV darbuotojų, kartu išėjusių į lauką pavėpsoti, sunkiai tvardė pagiežingas šypsenas.

Televizijos kriminalinių žinių reporteris nufilmavo visą incidentą.

-    Bet, aišku, nerodysime, - pasikrapštė galvą jis ir nusikvatojo.

-    Gal duosi man įsirašyti į asmeninį archyvą? - paklausė Angelas.

* * *

-    Gal jis simuliuoja? Gal slepia kokias nors aferas? - kabinete vartydamas apdegusias sąskaitas, tarė ką tik atlėkęs Bagdonas. Jis firmos buhalterija visiškai nesidomėjo.

-    Ne. Padarius nedidelę buhalterinę reviziją, greitai išaiškėtų, kurias jis sudegino, o tada šių sąskaitų kopijas būtų nesunku gauti. Iš įmonių, kuriose jos buvo išrašytos, - paaiškino Angelas.

* * *

-    Sakote, kad iš lauko per orlaidę buvo įkišta žarnelė ir pro ją kažkas leido nuodingas dujas? - palinkęs prie savo popierių, murmėdamas rašė žmogus baltu chalatu.

Žiūrėdamas kažkur į erdvę virš psichiatro galvos, Mucikevičius piktai tarė:

-    Haliucinacijas man, matyt, sukėlė kitos haliucinacijos. Man reikia į darbą. Turiu daug darbo.

Daktaras įsmeigė į jį skvarbų žvilgsnį. Paskui lėtai papurtė galvą ir tarė:

-    Jums pas mus teks kiek ilgiau pabūti. Pailsėsite.

-    Ne! - suriko Mucikevičius. - Mano kompiuteryje paslėpta svarbi informacija. Ar suprantate, kad dabar ją bet kas gali pavogti?!

Gydytojas pakvietė sanitarus, kad pacientą išvestų į intensyvaus stebėjimo palatą. O seselėms nurodė suleisti Mucike-vičiui raminamųjų.

GRAŽU BŪTI SVARBIAM, BET SVARBIAU BŪTI GRAŽIAM

Kai Mucikevičius buvo išvežtas j psichiatrijos ligoninę, Bagdonas ir Angelas peržiūrėjo jo stalčiuose rastus dokumentus. Aptikęs įmonės antspaudą, Angelas apsidžiaugė:

-    Tai svarbiausias dalykas. Tu - direktoriaus pavaduotojas komercijai, o aš - gamybai. Abu turime parašo teisę, o turėdami antspaudą galime be problemų dirbti, - paaiškino jis Bagdonui.

Tada jie nuėjo į kavinę greta televizijos atsipalaiduoti nuo streso. Išgėrę po bokalą alaus, dar kartą aptarė firmos reikalus.

-    Nežinau, kaip be Arčibaldo dabar dirbsime, - vis nerimavo Robertas.

-    O Viešpatie, - atsiduso Angelas, - bus tik geriau. Savo beprotybėmis jis tik trukdė procesui. Viską sutvarkysiu. Kiek čia liko iki birželio penkioliktos, kai į eterį išleisime paskutines „Lietuvos anekdotininkų lygos" ir „Tautinės muzikos lygos" laidas? - ramino jis kolegą. - Turime tik vieną problemėlę. „Tautinėje muzikos lygoje" dalyvaujančios klaipėdietės atlikėjos „Raudona" prodiuseriai sukčiauja. Pagal „Lygos" nuostatus visi privalo dainuoti gyvai. O tie klounai leidžia fonogramą ir mano, kad mes nepastebėsim, - atsiduso Angelas. - Manau, kol Mucikevičius ligoninėje, neverta kelti skandalo...

-    Teisingai, - pertraukė jį Bagdonas, - „Raudoną" išmesim iš „Lygos" tik tuo atveju, jei laimės. Ir nesumokėsim pinigų, -nusijuokė jis.

Galų gale Angelas Bagdoną įtikino, kad dėl firmos veiklos jaudintis nėra ko, tik reiktų, kad ir jis pats prisidėtų prie administracinių darbelių. Bagdonas su viskuo sutiko, bet, užuot

grįžęs į kabinetą darbuotis, dėl neatidėliotinų reikalų išvažiavo namo.

Angelas sėdo prie kompiuterio ir peržiūrėjo elektroninį paštą. Pirmiausia jis rado Auroros, Mandarino sesers, laišką. Jis gerokai nustebo ir apsidžiaugė, nes nuo žiemos, kai Mandarinas pjovėsi venas, su ja nebesusirašinėjo.

anqelas@televizija.lt

labazvakaraz...

uoj, dzhiugu gi man shirdyje, prie visu zhaizdu ir

paslepsniuose, kad nuo shiol turiu nebe broli, o sesula.

tu ir turbut niekas Vilniuje nepatikes, bet buvęs mano broliukas

mandarinas pasidarė lyties keitimo operacija.

ish pradžių norėjau ji uzmushti, bet dabar apsipratau ir

džiaugiuosi nauja seserimi.

Mandarina atrodo labai grazhiai! bet apie viską is pradžių.

atskridęs pas mane jis ish karto susirado kazhkokias lesbiechiu irtransseksualu organizacijas, paramos fondus, ish kuriu ir dabar gyvena.

jis apsuko jiems galveles ir galelius, susirado kazhkokia feministine organizacija, kuri teikia pagalbą moterims, buvusioms vyrais.

ta organizacija finansavo jo lyties keitimo operacija, jis buvo patikrintas specialiais testais ir buvo nustatyta, kad nėra beprotis, norintis pasikeisti lyti, o ish tikrųjų sieloje nuo gimimo buvęs moteris.

ash, aishku, manau, kad jis, t.y. ji, vis tiek yra beprotis, galiu pasakyti, kad operacija pavyko, dabar jai visa gyvenimą reikės vartoti estrogenus, norint ishlaikyti moterishkas kūno formas.

bjauru tik tiek, kad sesuo mandarina gyvena pas mane ir be leidimo skolinasi mano rubus, make up ir papuoshalus. grazhu būti svarbiai, bet svarbiau būti grazhiai... kol kas baigiu shia rashliava, o fondo „kelione i europa ir lietuva geguzhe 2003" dėka jau shiomis dienomis laukite manės ir Mandarinos senojoje tevyneje. sugersime, jei dievulis duos.

prieš atvazhiuodama parashysiu daugiau, nes dabar oras

shudu shudas ir galva skauda,

bet vis tiek myliu.

visus myliu,

labai pasiilgus

aura

VILNIAUS KIBERPOEMA

Tiek naujienų Angelui buvo per daug. Perskaitęs Auros laišką ir kiek pagulėjęs ant kabineto minkštasuolio, jis paskambino keliems pažįstamiems. Trumpai, nesiveldamas į jokius samprotavimus, pranešė naujieną, šiaip ne taip užtrenkė išlaužtas kabineto duris ir išvažiavo namo.

Vakare pas Angelą atėjo Neuro, grupės „FUTBOLAS" vadovas. Pervarges, akys tiesiog lipte lipo.

-    Rytas tuoj ateis gudrus, kurva kurva, kas čia bus, - pacitavo pranašišką Neuro žinutę Angelas. - Kas tau? Gėrei?

-    Siaubingai daug dirbu. Mano firmoje lūžo visas kompiuterių tinklas. Kai vakar naktį rašiau tau tą esemes, negėriau, o buvau darbe.

Kai Angelas papasakojo, kad jo šefas išprotėjo, o Mandarinas tapo moterimi, Neuro nusikvatojo bepročio juoku ir tarė:

-    Ta proga noriu parašyti nervus paralyžiuojančią dainą.

Angelas prieštaravo:

-    Savaitgalį „Kramegalų" pirmojo gimtadienio koncertas. Ta proga reikėtų sugalvoti kokį nors spektaklį.

-Jau sugalvojau, - tvirtai atšovė Neuro. - Turguje nusipirksime kiaulės galvą ir koncerte „Družba" ją supjaustysime. Angelas linksmai išsiviepė ir nuovargį kaipmat pamiršo:

-    Dar parašysime kiberpoemą apie kiaulės galvą, kiberpan-kus ir...

Neuro jį pertraukė:

-    Duok popieriaus ir tušinuką.

Gurkšnojant alų po gero pusvalandžio bendromis jėgomis poema buvo baigta.

KIBERPOEMĄ

Aš groju roko grupėj.

Mes turime jėgos.

Ir mūsų šou reikėjo Lietuviškos kiaulės galvos.

Į turgų nulėkiau tada.

Stovėjo ten graži galva.

O pardavėja sako: pone,

Laukiam jūsų visada.

Staugė „Audi" tarsi „britva",

Kiaulė bagažinėj.

Mes važiavom į koncertą,

Laukė mūs Tėvynė.

„Mes greit ateisime į valdžią!"-Tvirtai į mikrofoną tarėm.

O draugas, pasiėmęs benzopjūklą,

Kiaulei per ausis pavarė.

Jau po koncerto, vakare,

Aš dujinę namie užkūriau. Kai ji gerai įkaito,

Tai kiaulę ten sugrūdau.

Kai kepant kiaulės galvą, Užstrigo šnipas orkaitėj.

Iš įpratimo uzi pagriebiau, Ir peršoviau jai snukį.

Puoliau bėgti iš namų, Krito šoviniai ant žemės. Tėvo vaizdas prieš akis -Seno partizano.

Užsikūriau juodą „britvą" Su raudonu „tiuningu".

Ir skutau į tamsią naktį, Tarp miškų befaros.

Per naktinę kamerą Paukštį pamačiau.

Lėkė antelė,

Bet greitesnė „britvelė".

Iš uzi šoviau du kartus Ir pamušiau abu sparnus. Esu vaikinas aš taiklus,

Bet negalvokit, kad žiaurus.

Rašyti moku ir skaityti,

Ir peilį rankoje laikyti.

Mes esam ateities karta, Mes esame nauja dvasia.

Jei kiberpankas tu esi.

Ir greitą „britvą" jau turi,

Tu- internautas ir jėga.

Mes esam ateities karta.

Tai va. Paskui į miestą nuskutau Pas kiberpankę Dalią.

Po jos langais pabirbinau Sutartą signalą.

Palinkusi prie kompo,

Uždarė „Linuxą“ Dalia. Praskleidusi užuolaidas,

Man pamojavo rankele.

Po to pakėlė maikę,

Prie lango prisispaudė.

Aš pajutau, kaip stipriai Kažkas tarp kojų maudžia.

Bet tuo metu jos motina Plačiai duris pravėrė.

Pamatė dukrą pusnuogę Ir mėlyna nustėro.

Ji griebė Dalią už plaukų Ir klykė kaip beždžionė.

Bet motiną Dalia pastūmė,

Ir šoko iš balkono.

Padarė salto nuostabiai,

Ant mano „britvos" atsidūrė.

Ir tarė lediniu balsu:

„Palikim, broli, šitą liūną".

Atleiskit, neminėjau,

Dalia stipri kaip vėjas.

Kaip nindzė šokinėja,

Visur jinai suspėja.

Tada aš dėjau gazo Ir „britva" pasistojo.

Bet nuo apsivertimo Manometras apsaugojo.

Adrenalinas kalė, pakilo apetitas. Naktinėj parduotuvėje Mes pirkom žalio faršo, Sumaišėm su pipirais.

Pasibučiavę mes abu Apsvaigome iš meilės.

Ir iš protezo kojoje Jinai ištraukė sargį.

Skystų kristalų falas -Į skaitmeninę makštį.

O kiberorganizmų sueitis -Geriau nei USB jungtis.

Sintetinėj aky Dalios Praskrido palydovas    •

Ir tarsi „britvą" pajutau Jos šaltą metalinę koją.

Beje, protezas jos - jėga!

Ten telpa kulkų apkaba.

Taip pat gali paslėpti uzi Ir tinklo plokštę visada!

Tada pas „chebrą " lėkėm Į kiberpankų rūsį.

Ir, susitikę su draugais,

Padarėm gerą „tūsą".

Pabudę po pietų,

Nublūdijom prie upės.

Ir kiaulės galvą šiltą Numetėm nuo tilto.

Neuro diktoriaus balsu garsiai perskaitė poemą, o Angelas tuo metu įrašė jo balsą į kompiuterį ir įrėžė kompaktinę plokštelę, kurią jie nutarė transliuoti žiūrovams prieš koncertą.

-    „Kiberpoemą" - puikus koncerto scenarijus, - juokėsi Neuro.

-    Ką ten koncerto, tai viso mūsų gyvenimo scenarijus, -tarė jam nuo kūrybos apsvaigęs Angelas.

Kai bičiuliai klausėsi kompaktinės „Kiberpoemos" plokštelės, į svečius užsuko Angelo tėvukas. Jis atnešė du didelius maišelius jaunų dilgėlių.

-    Virk sriubą, - liepė jis sūnui. - Dilgėlės - tai pirmieji tikri pavasario vitaminai, geležies šaltinis.

Pasiklausęs poemos, tėvukas susiraukė:

-    Sueiliuota prastai. Atrodo kažkada tau buvau atnešęs vadovėlių, -jis pakilo nuo fotelio, priėjo prie sekcijos ir paskaitęs lentynose sudėliotų knygų nugarėles kelias ištraukė. - Štai mūsų universiteto profesorių veikalai. Juozo Girdzijausko „Lietuvių eilėdara" ir Viktorijos Daujotytės „Lyrikos teorijos pradmenys". Prieš rašydami eiles ar dainas, galėtumėte pastudijuoti, nes tai yra tas pats kaip aukštoji matematika.

-    Kad visų šiuolaikinės popmuzikos dainų tekstai yra sueiliuoti atgrubnagiškai, - atšovė Angelas, - jeigu net Mamontovas savo superkiberpankiškoje dainoje „Mono arba stereo" nežino, kuo skiriasi žodžiai „seniai" ir „senai", tai ką apie mus kalbėti?

Neuro įsiterpė:

-    Esu atlikęs statistinį tyrimą. Kartą paėmiau penkiasdešimt lietuviškų pophitų tekstų. Sukūriau specialią kompiuterio programėlę ir išrinkau pagrindinius žodžius, iš kurių sudariau dažniausiai vartojamų dešimtuką. Ar žinote, koks žodis užėmė pirmą vietą?

-    Meilė? - spėjo Angelas.

-    Diena! - nusijuokė Neuro. - Po jos „dangus", „lietus" ir panašiai.

-    O „Kramegalų" dainų tekstų žodis numeris vienas -„kiaulė", - pajuokavo Angelas.

Tėvukas nusišypsojo ir uždainavo:

-    Vienam sodžiuj pas bobą vieną, palei žaliuojančias lankas, gyveno kiaulė sau per dienas, o boba trynė vis rankas... Mėgti kiaulieną - didelio kultūringumo ženklas! - nustojęs giedoti, pareiškė jis. - Kiaulės vidaus organų sandara artimiausia žmogaus, todėl kai riebiai maitiniesi, organizmas gauna visas reikalingas medžiagas. Visi, kas ilgai gyveno, - valgė lašinius. Su svogūnų laiškais.

-    Juk tai visa filosofija, - nusijuokė Neuro.

-    Kilogramas kiaulės galvos kainuoja pustrečio lito, - pasakė tėvas. - Turguje galima išsirinkti įvairiausių dydžių. Aš padėčiau iškepti. Reikia apšlakstyti actu arba sausu raudonuoju vynu, gerai pasūdyti, pritrinti česnako ir apkaišyti salierais. Salierus dar senovės Romoje labai vertino, - aiškino tėvas. - Apskritai maitintis reikia kuo prasčiau. Valgyti bulves, nes tai didžiausias vitamino C šaltinis. O rudenį maitintis grybais, nes grybuose yra tokių medžiagų, kokių niekur kitur nėra. Pavyzdžiui, jeigu valgai ką tik išvirtus kopūstus, tai žmogui nebereikia jokių papildomų vitaminų. Žirninių miltų reikėtų kada nusipirkti. Blynų išsikepti.

-    Aš esu už genetiškai modifikuotus produktus, - savo ruožtu tėvukui aiškino Neuro. - Genų inžinerija ir sintetika - tai ateities maisto pramonės pagrindas. Obuoliai be sėklų, persikai be kauliukų...

Bet tėvas mostelėjęs ranka jį pertraukė:

-    Tai gal ir kiaulę kaip kokią gyvatę be kaulų genetikai išaugins? Bet juk iš vamzdelinių kaulų - puikiausias sultinys.

Pamokęs kiberpankus teisingos mitybos, tėvukas išėjo. Angelas, apnakvyndinęs svetainėje bičiulį, irgi nuėjo miegoti. Prieš miegą jis paskaitė „Vinetu - apačų vadą". Versdamas puslapius prisiminė, kad kadaise, jau labai seniai, turėjo merginą, prie kurios lovos kabojo Bilio Idolo ir Vinetu plakatai. Kai darydavo ją keturpėsčią, ji pakaitom žiūrėdavo tai į vieną, tai į kitą plakatą ir įsivaizduodavo, kad ją dulkina ne Angelas, o Vinetu ir Bilis Idolas. Knyga jam pasirodė labai įdomi, totaliai kupina homoseksualizmo. „Atrodo, kad čia aprašoma vokiečio kaubojaus ir indėno berniuko meilės nuotykiai. Vinetu taip saldžiai ir meiliai vaizduojamas, kad net šlykštu", -mąstė Angelas. Paskui pajuto, kad kažkas jam liepia eiti ieškoti Betės, žaidžiančios su juo slėpynių iš nusirengimo. Jis nubudo, pašoko ir eidamas į kitą kambarį STAČIAS vėl užmigo. Atsibudo vėl STAČIAS, kiek palinkęs prie svetainėje ant sofos gulinčio Neuro. Sis nubudo ir atsimerkęs Angelui pasakė:

-    Alio.

Tada košmariškai išsigandęs Angelas suprato, kad yra LUNATIKAS!!! Buvo keturios valandos ryto. Apsisukęs jis nuslinko miegoti.

Neuro buvo toks pritrenktas, kad atsikėlė ir nuėjo į virtuvę parūkyti. Niekaip negalėdamas užmigti, penktą valandą ryto išėjo į darbą...

DVI DAMOS IŠ NIUJORKO

Kitą vakarą, atidirbęs muzikinės televizijos laidos „Tautinė muzikos lyga" tiesioginėje transliacijoje, prieš pat vidurnaktį Angelas jau buvo namie, atkimšo vyno, uždegė žvakes ir klausėsi Lapės Rudasnapės.

-    Mano brolis susipyko su mergina, - pasakojo ji.

-    Tai - bėda, - galvodamas apie tai, kaip ją subtiliai pamokyti čiulpti, įsiterpė Angelas. - Ir kas gi kaltas?

-Jinai jam davė...

Angelas nesusilaikė ir nusikvatojo.

-    ...o gėlių jis jai dovanojo tik du kartus.

-    O kiek kartų ji jam dovanojo gėlių?

Lapė Rudasnapė tankiai sumirksėjo, išsprogino akis ir gurkštelėjo vyno.

-    Nė karto.

-    Matai, du-nulis, brolio naudai, - sučepsėjo Angelas. - O lytiniai santykiai yra abipusis aktas.

Staiga suskambo laidinis telefonas.

-    Kas gi čia taip vėlai galėtų būti? - nustebęs Angelas pakėlė ragelį.

-    Kuą veioki? - veldama žodžius, suriko Aurora. - Visi šūdai miega, o mes su Mandarina ir vietos pusbroliais griau-nam „Soho". Niekas neva negali išeiti į miestą.

-    „Soho" tuoj uždarys, - tarė Angelas, - susitikime „Bbcuose".

-    Greišššiau varykit! - vėl suriko Aurora ir girtutėlė su linksma panieka pridūrė: - Pusbroliai mus jau palieka, nes jiemššš, matai, rytoj į darbą.

Baigęs kalbėti su Aurora, Angelas tuoj pat paskambino La-dai ir pasakė pritrenkiamą ir netikėtą naujieną.

-    Nemaniau, kad jie, tfu, tai yra jos, taip greitai atvyks į Lietuvą, - nustebo Lada.

-    Laiške rašė „šiomis dienomis", ir aš nesitikėjau, - atsakė kiek sutrikęs Angelas.

Jie sutarė, kad visi susitiks „Bixuose". Lapė Rudasnapė netvėrė smalsumu. Jai buvo įdomu, kaip dabar atrodo Mandarinas, tapęs Mandarina.

-    Tai gal abiem seserims nupirkime gėlių? - pasiūlė Angelas. Jis jautėsi kvailai ir suprato, kad jam baisu.

Eidamas pro „Bixų" duris, pajuto, kad jam linksta kojos.

Prie kampinio stalo jie pamatė seseris. Aurora kaip visada atrodė blondinė - ilgi blakstienas siekiantys lygūs kirpčiukai ir ant ausų gulantys plaukai ligi pečių. Mandarina buvo susišukavusi lygiai taip pat, tik ryškiai juodai nusidažiusi.

-    Matyt, prisiklijavo plaukus, - jiems artėjant prie staliuko, puse lūpų sušnibždėjo Lapė Rudasnapė.

-    Gal perukas? - tyliai burbtelėjo Angelas.

Jie prisėdo ir Angelas, nežinodamas ką sakyti, Mandari-nos paklausė:

-    Ar čia ne bajeris?

Mandarina išdidžiai pakėlė galvą, klastingai nusišypsojo ir, o siaube, Angelas pastebėjo, kad jos švelniai rožine spalva padažytos lūpos stipriai išpūstos silikono. Tada ji staigiu judesiu praskleidė raudoną odinę striukytę ir parodė juoda prabangia liemenėle prilaikomas tobulas kaip apelsinai silikonines krūtis.

-    Padavėja! - suklykė Angelas. - Butelį degtinės!

Tuoj pat atėjo ir Lada. Ji nė trupučio nesumišusi išbučiavo seserims skruostus ir prisėdo prie Mandarinos. Netrukus Angelas apgirto, atsipalaidavo ir pastebėjo, kad Lada nesivaržydama kiša ranką po Mandarinos striuke ir grabalioja jai silikonines krūtis. Vėliau, aplankę dar keletą barų, jie pėsčiomis per Senamiestį patraukė Katedros link, į Barboros Radvilaitės gatvę, kur Aurora buvo išsinuomojusi butą. Smagiai skambant stikliukams, atvažiavo „Kramegalų" būgnininkas Griausmas. Jį Aurora tuoj pat nusitempė į miegamąjį. Lapė Rudas-napė išvažiavo namo, nes kitą dieną jai turėjo būti kažkoks svarbus egzaminas. Mandarina su Lada užsidarė kambaryje stiklinėmis durimis. Tačiau ant jų iš vidaus dar kabojo tankios užuolaidėlės ir tyliai prislinkęs Angelas nieko negalėjo įžiūrėti. Pro mažą plyšelį jis tik pamatė, kad ant grindų krinta abiejų merginų rūbai. Dar šlykštėdamasis išvydo, kad Mandarina su Lada bučiuojasi visa gerkle. Paskui abi apsiverkė. Angelas, sunkiai dūsaudamas, nuėjo gulti į jam skirtą kambarėlį. Jam atrodė, kad Lada su Mandarina kažkokiu lesbie-tišku būdu dulkinasi, „kaifuoja" ir tuo pačiu metu verkia.

Ryte visi dar miegojo, tik Lada ramiai sau traukė dūmą virtuvėje. Angelas atėjo pas ją ir išgėręs alaus paklausė:

-    Moteris?

Lada sukikeno:

-    Visiška boba. Ji netgi norėtų mane vesti.

-    Ką? - išsižiojo Angelas.

-    Mandarina mane tikino, - aiškino Lada, - kad apskritai ji yra moteris, bet ne heteroseksualė, o lesbietė. Sakė, visada žinojusi, kad turinti būti mergaitė. Tose vizijose svajojusi mylėtis su kita mergina. Jo, tai yra jos, erotinėse fantazijose ji visada buvusi moteris, kuri mylisi su kita moterimi.

-    Kaip painu, - apgirtęs nusiviepė Angelas.

-    Aš irgi jai taip sakiau ir kartu šypsodamasi glosčiau jos silikonines krūtis. Geros!

Angelas norėjo dar daug ko paklausti, tačiau atsikėlė ir Mandarina, ir Aurora, ir Griausmas. Griausmas susirengė važiuoti į darbą.

-    Aš manau, kad kelias dienas televizijoje nepasirodysiu. Pranešk Bagdonui, kad patyriau stiprų emocinį šoką ir kad man reikia relaksacinio laikotarpio. Pasakyk, kad mano buvęs draugas tapo moterimi ir man reikia su ja ar su juo pabendrauti, palaikyti moraliai, - sumurmėjo Angelas.

-    Aš puikiai jaučiuosi, - papūtė lūputes Mandarina ir pakštelėjo j skruostą Ladai.

Griausmas išvažiavo, o Aurora nusiuntė Angelą j artimiausią parduotuvę parnešti šampano. Maloniai išgėrusi keletą taurių, ji savo svečius pakvietė j kavinę Užupyje ant kalno.

-    Pusbroliukas patarė ten apsilankyti, - apžiūrinėdama lūpų dažais ištepliotą savo taurę, tarė ji. - Sako, ten labai gražus vaizdas j Vilnių.

Kad Angelas nenuobodžiautų, Lada paskambino savo klasiokei Betei.

-    Šaunu, - apsidžiaugė jis, - man tikrai įdomu, kaip ji gyvena, kaip atrodo ir ką mąsto, nes ji - labai protinga mergina.

-    Aš manau kitaip, - atšovė Lada, - todėl jai ir skambinu.

* * *

- Klinikiniu požiūriu dabar Mandarina turi tokius pačius lyties organus ir urologinę įrangą kaip dauguma moterų, - visiems skaniai pietaujant restorane, aiškino Lada. - Aišku, ji negali pastoti. Ir turi dar vieną privalumą - niekada neserga mėnesinėmis.

-    Milijonai pasaulio moterų neserga mėnesinėmis ir negali pastoti. Taip man aiškino operavęs gydytojas, todėl man nėra ko jaudintis, - atkirto Mandarina.

Lada šaipydamasi jos paklausė:

-    Ar jau miegojai su kokiu vyru?

-    Dar ne. Ir kažin ar kada nors mane suvedžios koks nors vyras! - supyko Mandarina

-    Kodėl?

-    Na. Eeee... - mykė tapęs moterimi buvęs vyras. - Juk reikia iš pradžių įsimylėti. Be to, aš jau sakiau - esu moteris, bet ne heteroseksualė, o lesbietė. Esu mergina, kuri mylisi su

kita mergina. Ir jeigu dar draskysi man akis, primenu - tu ne vienintelė mergina pasaulyje! - nervingai ir isteriškai sucypė Mandarina.

-    O aš ir dabar manau, kad jis nėra nei moteris, nei lesbie-tė, o tik narcizas, - į ausį Angelui sušnibždėjo Betė.

Angelas jau nebesinervino, kad iškrypėlis, neurotikas, narcizas ir šiukšlė pagaliau parodė savo tikrąjį veidą. Nekreipdamas dėmesio į kitus restorano lankytojus, jis kišo rankas į plačių Betės kelnių klešnes ir čiupinėjo seniai liestas šlaunis. Jis nusijuokė:

-    Prisiminiau, kaip maždaug prieš metus kartą buvome kažkokiame klube Gedimino prospekte. Tada labai nustebau, kad Mandarinas šoko gal net su penkiom mergaitėm ir šoko fantastiškai. Panelės, užburtos jo plastiškų neįtikimų judesių, varvino seilę. Vėliau jis man paaiškino, kad visa paslaptis buvo tokia - klube buvo veidrodinė siena ir jis šoko ne joms, o sau!

-    Prieš operaciją gydytoja psichologė mane tikino, kad turėčiau pagyventi kaip moteris, vaikščioti po drabužių ir kosmetikos parduotuves. Namie ilgai stovėti prie veidrodžio ir panašiai, - šypsodamasi pasakojo Mandarina. - Bet aš ją įtikinau, kad man to nereikia.

-    Bet tu visuomet taip ir elgdavaisi, - linkčiojo galva Angelas. - Prisiminiau, kaip kruopščiai, kai dar buvai vyras, ruošda-vaisi koncertams, kaip grimuodavaisi, kaip dažydavaisi plaukus, kaip su plaukų želė modeliuodavai kiekvieną sruogelę.

Kai Angelas nuėjo į restorano tualetą rūsyje, jį prisivijo Lada. Išsišiepusi iki ausų, ji aiškino:

-    Dabar Mandarina visą laiką geria estrogenus. Kad išnyktų plaukuotumas ir kiti vyro kūno požymiai. Ji turi nedidelį vibratorių. Reikia nuolat treniruoti gydytojų suformuotą makštį, kad neužaktų.

-    Ar nešlykštu mylėtis su Mandarina? - paklausė Angelas.

Lada nusikvatojo.

-    Labai šlykštu, bet užtat kaip įdomuuu! - suriko ji ir kaip kokia sąmokslininkė palinko prie Angelo. - Tu būsi mano genialaus plano bendrininkas! Dabar aš noriu laisvadienio be Mandarinos. Juk vis dar turiu mieląjį savo dzūką, kuris senokai bučiavo man makštį. O tu kaip senas draugas turi didžiulę įtaką Aldinai Marijai, tai įsiūlyk jam susirasti dar vieną mergą. Aš dabar bėgu susitikti su dzūku, nes noriu miegoti šalia jo ir nebesusitikti su Aldina. Žodžiu, padėk man. Juk tai beveik šventojo misija, - Lada pakštelėjo Angelui į skruostą ir pro kitas restorano duris išbėgo į Užupį.

* * *

Vėlų vakarą kompanija vėl atsidūrė Auroros nuomojamame bute. Betė naktį netikėtai Angelui intymiai prisipažino, kad prieš kelis mėnesius bandė žudytis.

-    Tikiuosi ne dėl manęs? - išsigandęs paklausė jis.

-    Ne, dėl kito.

Angelas apsidžiaugė, bet kartu jam pasidarė šiek tiek liūdna, kad žudėsi ne dėl jo.

-    O kaip tu žudeisi?

-    Išgėriau vaistų.

-    Raminamųjų?

-    Ne. Paėmiau iš vaistinėlės krūvą bet kokių vaistų ir visus išgėriau. Netekau sąmonės, bet mane rado iš darbo grįžę tėvai ir išvežė į ligoninę. Gydytojai išplovė skrandį, prigąsdino, kad būčiau nemirusi, o tik komos būsena būtų ilgiau trukusi ir tai būtų pakenkę visiems organams.

-    Bėda, - tarė Angelas. - Visus mus kankina slaptas mirties troškimas.

GRUPINIS ŽAIDIMAS SLĖPYNIŲ IŠ NUSIRENGIMO

Ryte Aurora išėjo j kirpyklą, Betė - rengtis egzaminui, o Angelas su Mandarina nutarė pakeisti aplinką ir nuvažiavo pas Angelą į Antakalnį.

Svečiuose Mandarina nervingai gniaužydama rankinę skundėsi:

-    Gaila, kad vakar Lada pabėgo.

-    Jai, kaip ir visoms abiturientėms, reikia rengtis anglų kalbos egzaminui, - nelabai įtikinamai suniurnėjo Angelas.

Mandarina jo neklausė:

-    Užvakar naktį pasakiau Ladai, kad ji negraži. Kad mergaitės, kurią turėjau Niujorke, papai geresni. Bet, sakau, myliu tave, o ji - su kita būsi laimingesnė. Tada užsidariau su ja kambaryje. Klausiau, ar ji norinti, kad aš ką nors įsimylėčiau. Lada atsakiusi, kad ne. Kai abi galvojame, kad viskas trumpa ir laikina, ir nusispjauname, tada viskas gerai. Nė viena boba negarantuoja man stabilumo! - išrėžė Mandarina.

Kvatodamas Angelas įsiterpė:

-Juk ji draugauja su tavimi tik dėl to, kad pabendrautų su transseksualu, pasidariusiu operaciją. Jai tiesiog smalsu.

Mandarina susiraukė lyg krimstelėjusi šlykščiausią agrastą.

-    Lados krūtys man nepatinka. Patinka tik tada, kai ji susijaudina. Speneliai išsipučia ir tas žiedas aplink išburksta... Beje, labai lengva pajusti, kada Lada keičia bičus. Žinai pagal ką? Pagal gaktos depiliaciją. Ji eina pas tą pačią kosmetologę, kuri visada paklausia: ir vėl bičą pakeitei?

Angelas nusišypsojo:

-    Kadangi tu esi moteris, tai dabar reikia sakyti, kad keičia partnerius ir partneres.

-    Lada man kol kas ištikima, - papūtė silikonines lūputes Mandarina.

Angelas įjungė televizorių. Iš ryto buvo kartojama kažkuri realybės šou „Holivudas" serija, kai busimasis popgrupės „Next" vokalistas Antonijus lyg ir mylėjosi su būsimąja po-partiste Ešera. Mandarina susidomėjusi žiūrėjo į ekraną. Siekdamas alaus butelio ir išgirdęs kažkokį puktelėjimą, Angelas paklausė:

-    Tu paperdei?

Mandarina apsidairė, gėdingai šyptelėjo ir keistai atrėžė:

-    Pasaulį valdo vyrai, o vyrus - moterys.

-    Tai siunčiam žinutes mergaitėms, - tarė Angelas. - Para-šykim labai romantiškai, trumpai ir paprastai - atvežkite alaus.

Į žinutę Lada lakoniškai atsakė: „Atvyksiu, jei žaisime slėpynių iš nusirengimo".

-    Deivė, - atsiduso Aldina Marija Vainšraider.

O apie antrą valandą atvažiavo Betė.

-    Brangusis! - tik įėjusi ir pamačiusi Mandariną, Angelui sušuko ji. - Reikėjo perspėti, kad esi ne vienas!

-    O kas? - nustebo šeimininkas.

-    Būčiau daugiau alaus atvežusi.

Netrukus pasirodė ir Lada. Ji savo draugėms atvežė sidro ir skystos kreminės pudros.

-    Žaisime realybės šou „Holivudas 2", - tarė jau įkaušusi Mandarina.

Lada dalykiškai linktelėjo galva:

-    Duokit popieriaus ir rašiklį, sukursime taisykles. Uždėkite kokį nors pomofilmą.

Ji pritūpė prie žurnalinio staliuko ir parašė:

„HOLLYWOOOD 2" TAISYKLĖS

1.    Kas rūko iki galo, tas gaidys! (Kauptam nuorūkas kitai dienai)

2.    Dq)iliuotos kojos.

3.    Iš ryto laikomės atstumo.

4.    Kas nelaižo, tas gaidys.

5.    Kad ir ką darytų, Mandarina yra višta.

Pamačiusi surūgusį Mandarinos veidą, ji popieriuje pridūrė:

...bet mes ją vis tiek mylim.

6.    Važiuoti į sodą.

7.    Paisyti 55-ojo sodų straipsnio.

8.    Skaityti sodininkų bibliją.

-    Labai teisingos taisyklės, - per petį perskaitęs, džiūgavo Angelas. - Tik daugiau nei pusė jų yra kažkokie nesuprantami mįslingi tavo pokštai.

-    Kai rūkau savo laiptinėje, - atsiliepė Lada, - mėgstu šnekinti išlipančias iš lifto kaimynes. Viena moteris penktadienį pasigyrė, kad ištrūko iš darbo kiek ankstėliau, nes važiuos į sodą. Vėliau atėjusi parūkyti kaimynė studentė sakė, kad irgi tuoj su tėvais važiuos į sodą. Kadangi aš neturiu jokio sodo, mane suėmė pavydas ir trečiai pro šalį einančiai kaimynei pasakiau, kad tuoj važiuosiu į sodą. O tik jums išduosiu paslaptį -apie sodą parašiau knygą.

Lada pašoko, nuėjo prie lentynos, išsitraukė pirmą pasitaikiusią knygą.

-    Eikime visi į miegamąjį. Aš paskaitysiu apie sodą, o tada darysime grupinį.

Atsisėdusi ant lovos krašto, ji atsivertė knygos vidurį. Visus tekste esamus daiktavardžius ji keitė į žodį „sodas" ir juokėsi iki pamėlynavimo.

Tuo metu Angelas laižė prakaitą nuo ką tik depiliuotų ir švelnių Betės kojų. Ji klaikiai kosėjo, ją mušė prakaitas, mergaitė buvo stipriai persišaldžiusį.

-    Antibiotikų negeri?- paklausė Angelas.

Ji numojo ranka.

-    Savaime praeis.

-    Bet tu labai stipriai prakaituoji, gal koks bronchitas.

-    Reikia tiesiog nusiprausti, - nusišypsojo ji.

-    Aš irgi noriu po dušu! - suklykė Lada. - Einam kartu, sutaupysime vandens.

-    Aš irgi tuoj ateisiu, - pavydžiai žvelgdama į Betę, pyptelėjo Mandarina ir pašokusi nuo lovos krašto nuėjo paskui merginas.

Gulėdamas ant lovos nuogas, Angelas akies krašteliu nulydėjo vis dar apsirengusią Mandariną. Mąstydamas, kad prisiliesti prie mergaite tapusio berniuko jam būtų šlykštu, vis dėlto norėjo pamatyti visiškai nuogą Mandariną. Angelui buvo įdomu, ar iš tiesų, kaip sakė Lada, jis įgavo visiškai moteriškas formas. Greitai iš vonios atėjo šlapia Betė ir užšoko ant Angelo. Tačiau netrukus už durų pasigirdo Mandarinos ir Lados ginčas, Betė iš juoko užsidengusi burną, prunkšdama nusirito ant lovos.

-    Tu nedalyvausi grupiniame su Gabrieliumi! - plonu balseliu klykė Mandarina. - Jis - šlykštus vyras!

-    Tylėk, boba! Eik į sodą! - kvatojosi Lada.

Angelas irgi suprunkštė ir sušuko:

-    Nei Lada, nei tu manęs nedominate!

Angelas net ir su Bete neturėjo jokio noro mylėtis. Tad jie gulėjo, gurkšnojo alų ir kalbėjosi apie jos abitūros egzaminus.

Tačiau greitai Betei paskambino mama.

-    Kodėl tu ne namie? Tuoj pat važiuok namo! - staugė ji į telefoną.

-    Aš pas klasiokę, mama, - aiškino Betė. - Mes rengiamės rytdienos anglų egzaminui.

* * *

Kitą dieną Angelas atėjo į darbą ir savo elektroninio pašto dėžutėje rado Lados laiškelį.

angelas@televizija.lt

Tiesiog neištvėriau nepasižiūrėjusi į „Dabartinės lietuvių kalbos žodyną", nes mano kūno viršuje esantis mąstymo prietaisas buvo koduotas, kad gaučiau tikslią informaciją apie sodą.

Siunčiu

ją ir tau. Tikiuosi, kad tai palengvins tavo kančias laukti darbo pabaigos, kai galėsi viską metęs pasinerti į sodo teikiamus malonumus.

„Dabartinės lietuvių kalbos žodynas": sodas (2)

1.    Žemės plotas, kuriame auga vaismedžiai ir vaiskrūmiai; patys tie

vaiskrūmiai ir vaismedžiai: Vaisių sodas. Kolektyvinis sodas.

Sodas

gražiai žydi. Bites laiko sode.

2.    Medžiais apsodintas plotas, parkas: Botanikos sodas (sklypas, kur

mokslo tikslais auginami įvairūs augalai). Miesto sodas.

3.    Etnografinis rytų aukštaičių ir dzūkų vestuvinis šiaudų reketukas, kabinamas ties stalu.

Pax et bonum, drauge mielas!

p.s. Bėgu laikyti anglų egzamino.

KOKS CD TAVO GYVENIME BUVO PIRMAS

Po anglų kalbos egzamino Lada susitarė su Bete, kad vakare susitiks „Brodvėjuje". Grįžusi namo papietauti, ji išgėrė alaus su broliu ir jo teisės studijų kursiokais: meilužiu Vytautėliu ir, kaip jį vadino draugai, „korumpuotu teisininku" Reksu. Vyrukai taip rengėsi vykti vasarą dirbti į Ameriką.

-    Jūs išlekiate į Ameriką, - dirbtinai verkšleno Lada, - todėl aš neteksiu nuolat neteisingai patariančio brolio, kai reikia sekso, - Vytautėlio. O dėl išvykstančio Rekso tai nežinau, ko neteksiu, gal niekas šiknos neberodys kavinėse.

-    Mes tau visą vasarą pinigėlius siusime iš Amerikės, - rimtu veidu, kaip ir dera du Vilniaus universiteto teisės kursus baigusiam studentui, Ladai aiškino brolis, - kad turėtum už ką gerti ir švaistyti savo jaunystę. Svarbiausia, neprasidėk su jokiais Mandarinais...

-    Taip, taip, - pritarė Lada ir apsikabinusi gražuolį meilužį Vytautėlį, kuris iš tiesų jai labai patiko, bet buvo pernelyg išdidus ir išrankus, poetiškai šnibždėjo jam į ausį: - Jaučiu, kaip ateina nuostabiausios mano dienos. Jau dabar užuodžiu skanų cigarečių dūmo kvapą, susimaišiusį su vyriškų kvepalų gaiva. Rrrr... - sumišusiam vaikinui į ausį sumurkė ji. -Lengvas vėjelis dūksta man po sijonu, dirgina visa, kas ten gyvuoja, ir malonūs šiurpuliukai eina per nugarą, pilvą, krūtis... Lengvas kaip pūkas kvaitulys apglėbia mano protą ir patyliukais jis pasiduoda instinktams. Dabar mano proto nėra, - ji kiek patylėjo ir staiga garsiai paklausė: - Koks buvo pirmasis tavo gyvenime... kompaktinis diskas?

Vaikinas sumišęs atsakė:

-    „Gipsy Kings".

-    Koks siaubas! - nusikvatojo Lada.

Jie išėjo pasivaikščioti po Senamiestį. Prie Rotušės Lada pastebėjo sėdinčią suvargusią „bomžę". Mergina priėjo ir atsisėdo prie senutės.

-    Koks buvo jūsų pirmasis kompaktinis diskas? - meiliai paklausė ji.

-    Cto? - sukarksėjo odekolonu dvokianti „bomžė".

-    Mano tai - „Žas", - aiškino Lada. - Jūs labai graži. Mane žavi jūsų plaukai, šypsena ir strazdanos.

Lados brolis pagriebė ją už rankos ir nusitempė į „Smecą".

Netrukus ten draugiškai šnekučiuodamosi pasirodė Betė ir Lapė Rudasnapė.

-    Nejaugi jūs pažįstamos?! - skeryčiodamasi sušuko Lada. -„Kramegalų" koncerte susipažinote? Šaunu! Koks buvo kiekvienos jūsų pirmasis nuosavas kompaktinis diskas?

-    Penktoji Mocarto simfonija, - atsakė Lapė Rudasnapė.

-    Ne muzikinis, o „Sekso enciklopedija"! - išdidžiai atrėžė Betė.

Temstant pasimetusios nuo studentų teisininkų kompanijos merginos atsidūrė antrame naktinio „Brodvėjaus" klubo aukšte. Lapė Rudasnapė blogai jautėsi ir gėrė žaliąją arbatą, o Betė ir Lada smagiai laistė anglų kalbos egzaminą. Į klubą atėjo ir prie jų prisėdo beveik visos jų klasiokės. Kai keturvietį stalą aptūpė neįmanomas žmonių skaičius (pradedant jaunaisiais Lietuvos aktoriais ir baigiant visiškai girtom nepilnametėm, kurias greitai už rankų ir kojų išnešė apsauga), Lada paėmė Betę už rankos ir nutempė į klubo apatinį aukštą. Turėdama omenyje Lapę Rudasnapę, Lada Betei burbuliavo:

-    Nesėdėkim su ta ryža, ji kalba su ryškiu Alytaus akcentu.

Nuėjusios pamiklinti kojų į šokių aikštelę, jos apsikabinusios graibėsi ir laižėsi.

Prie jų priėjo Lapė Rudasnapė. Piktai pareiškusi, kad važiuoja namo, dingo minioje. Po dvyliktos valandos Betė žagsėdama ir tūkstantąjį kartą prisiekdama, kad daugiau niekada negers, su Lada pėsčiomis šiaip ne taip užlipo į Naujamiesčio kalną ir parėjo namo.

Prieš užmigdama Lada sugargaliavo:

-    Rrrreikia sudėlioti prioritetus.

Ji paėmė mobilųjį ir Angelui parašė žinutę : „Cha, cha, cha, šalia manęs miega Betė! Mes girtos ir mylim viena kitą!! Sexas veža! Tapau lesbietiška kurva ir tuo didžiuojuosi!"

Perskaitęs žinutę, Angelas slapčia nusišypsojo. Pas jį svečiuose sėdėjo Mandarina ir ką tik iš „Brodvėjaus" atvažiavusi Lapė Rudasnapė.

Visą dieną nešęs kryžių televizijoje, vakare jis pasikvietė Mandariną. Su ja rašė artėjančio „Kramegalų" gimtadienio koncerto scenarijų. Virtuvėje ant stalo stovėjo milžiniška kiaulės galva, kurią Angelas šį rytą už trisdešimt litų nupirko turguje ir kurios dar nespėjo pasūdyti ir įkišti į šaldytuvą.

-    Klausimas abiem, - tik įėjusi į kambarį, tarė Lapė Rudasnapė. - Koks CD tavo gyvenime buvo pirmas?

Angelas kiek pagalvojo:

-    „2Unlimited", atrodo.

-    Ir šiandien dar nė vieno neturiu! - kaprizingai maivyda-masi ir didžiuodamasi pareiškė Mandarina.

Jie ramiai gurkšnojo televizijoje vogtą prizams skirtą raudoną šampaną. Angelas iš bufetėlio išėmė taurę Lapei Ru-dasnapei, pamatė, kad ji yra apdulkėjusi, ir nusinešė į virtuvę. Išplovęs apsižiūrėjo, kad nėra nė vieno švaraus rankšluosčio. Nuėjo į vonią. „Aplips smulkiais pūkeliais", - žiūrėdamas į pakabintus ant gyvatuko rankšluosčius, pamanė jis. Salia kabojo išskalbtos ir jau seniai išdžiūvusios jo baltos kelnaitės. Angelo žvilgsnis sekundę sustingo. Po minutės su sausa ir išblizginta taure jis atėjo į kambarį ir pripylė Lapei Ru-dasnapei raudono šampano.

Paskui Angelas atsinešė dildę, nusibrūžino kojų nagus ir išsitraukęs iš Mandarinos rankinės, gulinčios ant stalo, raudono kaip arterinis kraujas nagų lako nusilakavo.

- Mandarina užkrėtė mane ekstravagancija, - paaiškino jis iš siaubo akis išplėtusiai Lapei Rudasnapei.

Mandarina taip pat raudonai nusilakavo rankų ir kojų nagus ir parodė Lapei Rudasnapei savo kelnaites. Moteriškas su širdutėmis.

-    Niekše, - suriko Angelas, - juk kelnaites Lada padovanojo mums abiem ir šiandien jas dėvėti buvo mano eilė.

-    Aš ne niekšas, o bestija, - ramiai atkirto Mandarina. Ji priėjo prie veidrodžio, pasižiūrėjo į save ir tada jau isteriškai suklykė: - Aš nežinau, ką man apsirengti į koncertą!

Lapė Rudasnapė pažvelgė į Angelą ir susiėmė už galvos. Matyt, jai nuo šampano kaito ausys.

MEMO PAVYZDYS - ŠIS SAKINYS „PERSISKAITO" IKI GALO

Pirmąjį birželio šeštadienį „Kramegalai" koncertavo kavinės „Šauni vietelė" kiemelyje Pranciškonų gatvėje. Saviveiklinis „Kramegalų" laisvalaikio būrelis šventė pirmąjį grupės gimtadienį. Aldina Marija Vainšraider, pravarde Mandarina, pasipuošusi lengvute gėlėta suknele, klausėsi garsiai iš kolonėlių skambančios kiberpoemos apie kiaulės galvą, stebėjo besirenkančią publiką ir lenkdama rankos pirštus į ausį Angelui šnibždėjo:

-    Olia yra. Tania yra. Lada yra. Atėjo netgi Dinara!

-    Na ir kas? - sumurmėjo Angelas.

-    Taigi čia yra net keturios buvusios mano merginos, - išdidžiai pakėlė galvą italo, žydo ir lietuvės mišinys. - Štai ką man davė „Kramegalai"!

Kelios minutės iki koncerto pradžios, žvilgsniu šaudydama j vieną simpatišką stambiakrūtę merginą, panelė Vainš-raider Angelui pašnibždėjo:

-    Ar matai?

-    Tą milžinišką krūtinę?

-    Taip, - atsiduso Aldina Marija. - Bandysiu ją užkalbinti.

Angelas išpūtė akis ir suraukė antakius:

-    Kiek kartų sakiau: nelįsk prie svetimų bobų, ir fanų bobų taip pat!

-    Jos draugams nesukelsiu pavydo. Aš juk - mergina, -klastingai spigindama akutėmis, atšovė Mandarina. Ji labai pyko ant Angelo, nes jis koncerte jai leido sudainuoti, tiksliau, išrėkti tik dvi dainas. Visas kitas Angelui padėjo dainuoti grupės „FUTBOLAS" lyderis Neuro.

Po kelių įžanginių dainų klavišininkas Spyxsteris ir Neuro dingo iš scenos, o Angelas pradėjo publikai pasakoti, kaip „Kramegalų" repertuare atsirado daina „Afganistan!"

-    Praėjusių metų vasarą Vilniaus senamiestyje, Vokiečių ir Mėsinių gatvių sankirtoje, penktą ryto pasiskolinęs iš elgetaujančių jaunuolių gitarą grojau „Aš nuplikau nuo peroksido". Tuo metu priėjęs kažkoks vyrukas pasakė, kad moka geresnę dainą. Jis paėmė gitarą ir stipriai brūkštelėjęs per stygas sukriokė „Afganistan!" Aš labai mėgstu dainas, kurios turi ne daugiau kaip du akordus, bet tas kūrinys, neturintis iš viso jokio akordo, mane žavingai pritrenkė ir nuo tada mes visada atliekame „Afganistan!"

Tuo metu į sceną grįžo Spyxsteris ir Neuro. Jie abu buvo apsivilkę ilgo plauko kailiniais, skolintais iš merginų. Spyx-steris, užsimovęs geltonas gumines pirštines, iškilmingai nešė kiaulės galvą, o Neuro - didelį rąstams pjauti skirtą elektrinį pjūklą.

-    Štai ir mūsų svečiai iš Afganistano! - į mikrofoną sušuko Angelas. - Dabar mes parodysime, kaip reikia kovoti už gyvūnų teises!

Spyxsteris kiaulės galvą pastatė ant specialios trinkelės ir su būgnininku Griausmu pasišalino ruoštis kitai „Kramegalų" akcijai. Neuro iškėlė pjūklo ašmenis j viršų. Kiek patylėjęs labai reikšmingai sušuko:

-    Kai mes ateisime į valdžią!.. - ir garsiai suburzgė įjungtas pjūklas. Beprotiškai kvatodamas, pjūklu džyrindamas kiaulės ausis, šokinėjo aplink jos galvą.

Kai kiaulės galva nukrito nuo trinkelės, agresyviai mojuodamas elektriniu pjūklu ir kartais paspausdamas jo paleidimo mygtuką, Neuro grįžo prie mikrofono:

-    Man atsivėrė akys! Atradau naują mokslą - memetiką. Tai teorija, plačiai taikoma modernių reklamos vadybininkų ir ryšių su publika specialistų. Teigiama, kad žmogus yra toks pat kaip gyvulys, turi tik pagrindinius instinktus. O asmenybę iš tikrųjų sudaro kultūriniai virusai, vadinami memais, -Neuro vėl sumojavo klaikiai burzgiančiu pjūklu ir tęsė: - Taigi jokių asmenybių nėra - yra tik galvos, kuriose siautėja kultūriniai psichovirusai.

Linksmai ūžiant publikai, nuo savo staliuko su alaus bokalu rankoje pašoko Lada ir suklykė:

-    Neuro - dievas! - ji priėjo prie scenos ir davė jam gurkštelti.

Apsipylęs barzdelę alaus puta, Neuro atidavė bokalą, grasinamai paburzgino pjūklu ir tęsė:

-    Memo pavyzdys - „Kas nešokinės, tas pydaras". Graži melodija ir darnūs balsai yra kabliukas klausytojui. Taip memo kūrėjai, tai yra autoriai, pasiekia, kad klausytojai šokinėtų. Pašokinėję ir sudainavę memo kodą „Kas nešokinės, tas pydaras", klausytojai kitiems perduoda tą memą, apvilktą paprasta, gražia, lengvai perduodama melodija. „Kas nešokinės, tas pydaras" yra ganėtinai sėkmingai plintančio memo pavyzdys. Memai perduodami visais informacijos kanalais: per pokalbius su žmonėmis, per vaizdinę, garsinę reklamą, knygomis, skulptūromis, senovės egiptiečių manuskriptais.

Neuro manifestą nutraukė Lada, Aurora, Lapė Rudasnapė ir Betė, kurios, matyt, susitarusios prišoko prie jo kojų ir rėkaudamos „Neuro - dievas" suklupo bučiuoti jam batų. Neuro išsišiepė:

-    Memai perduodami anekdotais, nes anekdotai yra juokingi, muzikos kūriniais, nes muzika harmoningai skamba. Ką jau kalbėti apie reklamas - pastaruoju metu kuriant reklamas psichovirusų naudojimas plinta kaip užkrečiama liga. Anksčiau buvo naudojama psichologija ir neurolingvisti-nis programavimas, - atsiriaugėjo jis. - Memai nėra nei geri, nei blogi virusai. Jie tiesiog yra. Be memų nebūtų nei kultūros, kokia ji yra dabar, nei tokio intensyvaus bendravimo, -Neuro pasižiūrėjo į merginas, kurios raitėsi prie jo kojų ir kikeno. - Taigi skubame gyventi? O gal tai yra pavojingas X kartos - Generation X - memas?

Neuro kalbą nutraukė riaumojimas penkių „britvų", kuriomis į kiemelį įvažiavo Lados draugai. Už vieno motociklininko sėdėjo „Kramegalų" klavišininkas Spyxsteris, po pa-žasčia laikantis arbūzą. Ant kitos „britvos" sėdėjo Griausmas. Jis rėkė kaip urvinis žmogus ir mosikavo milžinišku kirviu. Motociklai sustojo prie scenos. Nuo jų nušokę Spyx-steris ant trinkelės kiaulės galvai padėjo arbūzą, o Griausmas, vis urgzdamas ir riaumodamas kaip žvėris, kirviu ėmė jį skaldyti.

-    Tegyvuoja žalioji gamta! - idiotiškai išsišiepęs sušuko Angelas.

Vienas pašėlęs „britvininkas" užsikūrė savo mašiną ir ėmė „pjauti ratą". Laimei, apsukęs kelis ratus ir ant kiemelio grindinio palikęs juodas žymes, jis išvažiavo kartu su kitais motociklininkais. Angelas per mikrofoną padėkojo „britvinin-kams", kurie, kaip jis pasakė, yra naujosios kartos dievai, ir tęsė koncertą. Sugroję dar dešimt dainų, jie susėdo atsigaivinti alumi. Neuro toliau užsidegęs pasakojo apie memus:

-    Memai turi savo gyvenimo ciklą. Pavyzdžiui, mada irgi yra memas ir jis egzistuoja visą laiką. Jis yra labai įdomus, nes nuolat reikalauja naujos informacijos iš kitų memų - naujausios informacijos apie madingas šukuosenas, drabužius ir taip toliau. Mados memai sudaro tinklą, kaip ir kiti stiprūs memai. Pavyzdžiui, vieni anekdotai gyvena ilgai, o kiti labai greitai užsimiršta, nes jų gyvenimo ciklas trumpas. Memai kovoja tarpusavyje. Tai religijos, muzikos stiliai, politiniai judėjimai. Kovoja ne žmonės, o memai. Žmogus yra niekas -viso labo tik memų laikmena, - jis reikšmingai pakėlė pirštą. -Taip sako memetika. Memai būna paprasti ir sudėtingi. Pavyzdžiui, aristokratijos memas yra gana sudėtingas ir reikalauja, kad būtų sukurtas užtektinas kiekis kitų psichovirusų, sudarančių terpę egzistuoti aristokrato memui.

-    O blyn! - susižavėjimą Neuro pasakojimu išreiškė jau visiškai girta šalia sėdinti Mandarina.

-    Keiktis gali ir prezidentas, ir šūdvežys - keikimosi memas yra primityvus ir lengvai perduodamas visų psichovirusų nešiotojų, - komentavo Neuro. - Tėvai kiša savo vaikams į galvą memus, kuriuos gavo iš savo tėvų. Pavyzdžiui, „ne-myžk prieš vėją" arba „nerėk". Vaikai savo ruožtu irgi pasidaro vaikų ir perduoda jiems stipriausius memus, kurie išsilaikė jų galvose per gyvenimą, ir taip toliau.

Angelas pakėlė alaus bokalą ir susidaužė su Neuro:

-    Už tave.

-    Alkoholizmas ir narkomanija taip pat yra gerai parengtų memų padarinys, - nusijuokė Neuro. - O nuo memų galima apsisaugoti įvedant į savo galvą fagą - tai panašu į injekciją nuo gripo. Štai nuo stiprių religijos memų galima apsisaugoti gavus tam tikrų žinių apie tą religiją. Taip į smegenis įvedamas nedidelis memo kodas, pagal kurį kiti memai aptinka nepageidaujamą psichovirusą ir jį atmeta. Ironija, pažeminimas - savisaugos nuo pašalinių memų pavyzdžiai, -žiūrėdamas j šokančias ir iki liemenėlių išsirengiančias merginas, Neuro užkrečiamai nusijuokė: - Taigi jokių žmonių nėra. Viskas, ką aš čia pribūriau, irgi yra psichovirusas.

Tuo metu Griausmas užlipo ant scenos, išrikiavo prie jos šokančias merginas prieš save ir paėmęs gitarą uždainavo:

-    Užmerkiu aš akis, tave matau, sunku kalbėtis buvo man ir tau...

Po dainos jis priėjo prie išrikiuotų merginų ir iš eilės su visomis pasibučiavo. Paskutinė eilėje stovėjo Betė ir Griausmas su ja ilgokai bučiavosi. Mandarina bjaurėdamasi susiraukė, o Angelas senos sąvadautojos balsiuku jam sušnibždėjo:

-    Žiūrėk, jis užsikabino. Reikia juos supiršti.

Vėliau pamatęs, kad Betė dar kartą pasilaižė su Griausmu, ir vieną, ir kitą įtikino po koncerto važiuoti kartu miegoti.

Paskutinę koncerto dalį pristatė trumpam į kiemelį užbėgęs „Kramegalų" gerbėjas ir grupės pavadinimo autorius, įvairiausių renginių vedėjas ir humoristas Gytis Balčiūnas. Užsimetęs ant pečių juodą „Kramegalų" vėliavą, kuri jam atstojo kunigo sutaną, Gytis pasveikino grupę ir jos aistruolius su gimtadieniu. Tada liepė publikai klauptis ir ėmė skaityti maldą:

-    Tėve mūsų, kuris esi aluje... Kasdien pinigų duok „Kra-megalams", Viešpatie, kad žmonėms nereikėtų klausytis jų beprotiškų dainų. Ir atleisk juos nuo privalomo psichikos sveikatos patikrinimo, bo jiems tada būtų pizė, - jis atsikrenkštė ir pamaldžiai sudėjęs delnus tęsė: - Sveikas Griausmai, alaus pilnasai, Spyxsteris, Neuro, Angelas ir kiti debilai su tavimi. Pasveikintas tu tarp puspročių, kurie jūsų klauso, ir tebūnie pasveikintas jūsų klausytojas Sėkla, kuris sprendžiant pagal plaukus, barzdą ir draugus yra Velnias. Melskimės už „Kra-megalus" dabar ir dainos „Tyros meilės bažnyčia" valandą. Ir eikit visi šikt... Su pagarba Naujosios Vilnios Psichiatrijos bažnyčios klebonas Gytis Gytautas Balčiūnas.

Publika plojo kunigui apsišaukėliui, o Mandarina maldos metu užkalbino nusižiūrėtą milžiniakrūtę panelę. Vėlai naktį jau namie, kad nematytų kartu į butą Barboros Radvilaitės gatvėje parvažiavusios Lapė Rudasnapė ir Lada, Mandarina Angelui su Neuro parodė suglamžytą lapelį, kuriame buvo užrašytas kažkoks elektroninio pašto adresas.

- Štai ką man davė „Kramegalai"! - patenkinta pasigyrė ji.

O KĄ „KRAMEGALAI" ATĖMĖ

Sekmadienio rytą Angelas, Neuro ir Mandarina sėdėjo virtuvėje ir aptarinėjo įspūdžius iš „Kramegalų" gimtadienio. Merginos dar miegojo, tik Aurora išplovusi taures pilstė šampaną. Angelas spoksojo į savo mobiliojo telefono ekraną ir kikeno:

-    Visą rytą Ievutė man rašinėja SMS.

Mandarina pastatė ausis:

-    Netrukus ta diena, kai ji mane ims rengti ir puošti?

-    Ji visiškai netrokšta tapti tavo dizainere, o aš kažkodėl nenoriu eiti į pasimatymą su ja, - Angelas numojo ranka ir pakeitė temą: - Tiesa, kaip sprendžiu iš mūsų grupės išsibarstymo po koncerto, Betė permiegojo su Griausmu...

-    Viešpatie, - dirbtinai atsiduso Aldina Marija, - „Kramegalai" man davė didžiakrūtę, kurią vakar vakare kažkur išsivežė jos klasiokai. Griausmas iš manęs jau seniai atėmė Dinarą ir Betę, kuri dar galėjo tapti mano, - ji pretenzingai pažvelgė į akis Angelui. - O ką atimsi tu!?

Neuro, išpūtęs akis, stebėjo, jo nuomone, išprotėjusį Mandariną ir gargtelėjo:

-    Viskas gerai! Imkime kiaulės galvą ir eikime pasivaikščioti.

Kiaulės galvą su apipjaustytomis ausimis Angelas po koncerto plastikiniame maiše apdairiai parsinešė ir įkišo į šaldytuvą. Slampinėdami po Vilniaus centrą, jie atėjo prie Žaliojo tilto. Neuro išėmė iš maišo galvą. Iškilmingai nešdamas kiaulę, šypsodamasis jis rėkavo praeiviams:

-    Oriau! Oriau! Čia - ceremonija!

Lengvas vasaros vėjas kedeno jo pašiauštus baltus plaukus, o ryškiai mėlynos akys spindėjo kaip šviesos diodai. Bet nuėjęs vos ketvirtadalį tilto, jis ėmė žiaukčioti. Jam vaidenosi, kad smirda pašvinkusi kiaulės galva:

-    Viską atiduočiau už gryno oro gurkšnį.

Tirtėdamas iš juoko, susiėmęs pilvą, Angelas prieštaravo:

-    Nesąmonė. Ji puikiai pasūdyta.

Neuro paspartino žingsnį, nunešė kiaulės galvą iki tilto vidurio, stipriai užsimojęs metė į upę ir pompastiškai šūktelėjo:

-    Išgelbėkime Vilnių! Už kibemetinės kultūros ateitį aukokime kiaulę!

Angelas susimąstęs žiūrėjo žemyn. Vandens ratilai išsisklaidė, o kiaulės galva lėtai nugrimzdo į dugną.

VIENUOLIO DZENBUDISTO GYVENIMAS

Pirmadienio rytą Angelas pabudo penktą valandą ir nebegalėjo užmigti. „Galvok apie karalių Svarogą ir jo nuotykius, -įsakinėjo jis sau. - O jei esi žvalus, tai kelkis ir eik į darbą." Tačiau apimtas visiškos apatijos pragulėjo dar keturias valandas ir tik tada šiaip ne taip išsijudino keltis. Lėtai lėtai trindamas ausis, krutindamas sutinusias ir skaudamas pėdas, sukaupė paskutines valios pastangas ir svirduliuodamas pakilo. Užkaitęs arbatinuką, jis prisiminė du sapnus. Kažkoks berniukas roboto galva ir ratukinėmis pačiūžomis ant kojų Tilto ar Vilniaus gatvėje bandė jį suspardyti. Jis spruko į troleibusų stotelę, į kurią atvažiuojantis troleibusas buvo paskutinė viltis, tačiau bėgo labai sunkiai, vos vilkdamas švinines kojas ir pabudo. Paskui susapnavo, kad atėjo Betė ir atsigulė į jo lovą. Apglėbęs ją suprato, kad jam tuoj prasidės erekcija, ir... vėl nubudo apsikabinęs susuktą antklodę.

Lėtai išgėrė kavos ir išvažiavo į televiziją. Ten susirado dailininką, su kuriuo išvyko ieškoti suvenyrų „Tautinės muzikos lygos" laidai.

-    Tu kažkoks keistas, - įsitaisęs automobilyje, prabilo dailininkas.

-    Jaučiu, kad baigsiu gyvenimą kilpoje, - atsakė Angelas ir papasakojo kelias paras trukusias savaitgalio linksmybes.

-    Darbas televizijoje toks, kad visi geria. Neišvengiamai. Reikia kaip nors atsipalaiduoti. Juk neisi sportuoti?

Angelas pagalvojo ir nusprendė, kad pasikarti banalu. Geriau auksinė adata - gauni heroino ir susileidi viršdozę. Kažkas kažkada sakė, kad tokia mirtis neskausminga. Bet iš kur tas kažkas galėjo žinoti? Negi pats bandė? O jei bandė, tai kaip galėjo pasakyti?

Grįžęs į kabinetą, Angelas visiems bičiuliams parašė elektroninį laišką:

Mano galvoje skamba vienuolyno varpai. Aš pasitraukiu iš šio

iliuzijų ir nevaldomų bei kankinančių aistrų pasaulio. Nuo šiol

mano broliai - tai askezė, malda ir meditacija.

Keliuose greitai atsiųstuose atsakymuose vyravo įvairios protesto formos.

Anaelas@televiziįa.lt

Nekvailiok. Einam šiandien gerti. Lada

Važinėdamas su reikalais po miestą, pamatė šaligatviu einančią pusnuogę merginą. Žvilgsnis tapo gašlus, širdis sudrebėjo, todėl jis ėmė kartoti maldą: „Mano Viešpatie, atleisk man nusidėjėliui". Šią frazę kartojo ir kartojo, kai tik užeidavo gašlumo ar nerimo priepuolis. Tai jį ramino. Tačiau po kiek laiko jis pastebėjo, kad kažkas ne taip. Nervingai spausdamas suklerusio automobilio pedalus ir šiurkščiai jungdamas pavaras, jis suprato, kad jau valanda kaip važinėja po miestą ir jam įvykusi erekcija.

Vakare grįžęs iš darbo namo, Angelas išjungė mobiliojo telefono garsą. Pavalgęs lovoje skaitė. Tačiau kas penkias minutes jis nervingai žvilgteldavo į telefono ekraną ir pastebėjęs praleistus skambučius bei perskaitęs žinutes imdavo melstis.

Antradienį Angelas grįžo iš darbo ir gulėdamas ant sofos ilgai žiūrėjo į vieną tašką. Jis mąstė, kad reikėtų mesti šį kupiną iliuzijų pasaulį ir eiti pas budistus melstis.

Trečiadienį jis važinėjo po miestą visokiais televizijos laidų kūrimo reikalais ir mintyse kartojo kažkokią maldą, kurios žodžių nežinojo.

Ketvirtadienį į Niujorką išskrido Aurora su Mandarina. Angelas neatsiliepė telefonu, nėjo į išleistuves ir jų neišlydėjo.

Penktadienį jį pradėjo gundyti, kaip jis buvo tvirtai įsitikinęs, Šėtono tarnai. Kadangi jis visą dieną neatsiliepė telefonu, vakare jam žinutes parašė Lapė Rudasnapė, Griausmas, Neuro ir dar dvi nepažįstamos merginos, kurioms „Kramegalų" koncerte davė savo numerį. Visi kvietė išgerti. Angelas pasijuto lyg būtų padvėsusi katė. Jis nuėjo gulti. Lovoje skaitė knygą apie budizmo doktrinas ir ritualus. Paskaitęs suprato, kad viskas yra šūdas, išskyrus tai, kad jei degini namie žvakes, dalį jų reikia išnešti į lauką. Pavyzdžiui, pastatyti ant palangių iš lauko pusės. Anot budizmo filosofijos, reikia apšviesti ir sodą. Tiesa, knyga buvo lenkų kalba ir Angelas nelabai ką suprato. Paskui jis skaitė apie Japoniją. Pasirodo, joje yra religinė sekta, kuri pagrindine savo dievybe laiko elektrą! O vienas iš šventųjų yra elektros atradėjas Tomas Aiva Edisonas! Melskimės elektrai!

Kai Angelas pajuto, kad iš nuovargio liejasi raidės, jam paskambino Ievutė. Jos balsas buvo kažkoks keistas, lyg elektroniškai deformuotas.

-    Sekso man nereikia, man reikia avangardo, - keistai aiškino ji.

Angelui šovė į galvą mintis. Siaubinga, bet...

-    Važiuokime rytoj j Palangą ir avangardas tau bus garantuotas, - tarė jai.

Tada virtuvėje jis susirado nedidelį termosiuką, kurio kraštai buvo išmarginti japoniškais motyvais. Nuėjo į tamsų kambariuką, atidarė apdulkėjusį seifą. Jame laikė pistoletą. Ištraukė jį ir užtaisė, pakėlė saugiklį, įsikišo į burną ir laikė kelias minutes spengiančioje tyloje. Burnoje susikaupė seilės. Tada pistoletą padėjo atgal. „Reikėtų jį parduoti", - pamanė Angelas. Seife šalia dėžučių su kulkomis gulėjo mažas permatomas maišelis su baltais milteliais. Ant jo juodu flomasteriu buvo parašyta - „kodeinas". Angelas pagalvojo, kad tai yra kaip tik tinkama cheminė medžiaga nusinuodyti. Grįžęs į virtuvę japoniškame termose užplikė juodosios arbatos, subėrė į ją kodeino miltelius, užkimšo ir gerai suplakė. Užsukęs termoso dangtelį, pasižiūrėjo į laikrodį ir labai nustebo, kad jau išaušo rytas. Susidėjęs nedidelį kelioninį krepšį, nuėjo į garažą. Užvedė „britvą" ir nulėkė paimti Ievutės.

Važiuodamas su ja į Palangą, jis pamanė, kad jeigu sodininkai kažko dažnai važiuoja į sodą, tai kyla įtarimas, kad jie sodą laiko savo dievybe ir jai meldžiasi. Sodo sektantų gauja...

Magistralėje mašinų buvo nedaug. Angelas spaudė du šimtus kilometrų per valandą. Greičiau negalėjo, nes ir taip buvo labai sunku abiem spaustis prie motociklo korpuso dėl atgal verčiančio vėjo. Jis buvo ramus kaip paskutinis samurajus, pasirengęs nekrikščioniškai išspręsti būties problemas. „Gordijaus mazgas ne narpliojamas, o perkertamas", - pamanė Angelas.

* * *

Nešdamas pilkšvus debesis nuo Baltijos pūtė stiprus vėjas. Girgždėjo senų pušų tamsiai rudi samanoti kamienai. Toje vietoje, kur artėdamas prie jūros baigėsi melsvai juodas nuošalios Palangos gatvelės asfaltas, prie šaligatvio sustojo automobilis. Iš jo išlipo du policininkai.

-    Budėtojas aiškino, kad paskambino moteris, kažkokia poilsiautoja. Ji anksti rytą maudėsi jūroje. Moteriškei įtarimą sukėlė du miegantys girtuokliai, išsidrėbę ant suoliuko šalia persirengimo kabinos, - krapštydamas ausį tarė vienas iš poUcininkų.

-    Per šalta, - susigūžęs nuo žvarboko vėjo, sagstydamasis švarką, atsiliepė antrasis. - Toks oras bet kokį girtuoklį iš paplūdimio išgins.

Papilkėjusių nuo lietaus, saulės ir vėjo medinių lentelių takeliu policininkai neskubėdami nužingsniavo jūros link. Nusileidę nuo kopos, jie pasuko prie artimiausio suoliuko. Tačiau jau iš toli buvo matyti, kad ant jo guli didelis juodas šiukšlių maišas, kurio celofaninius kraštus šiurena vėjas.

-    Nieko ten nėra! - gyvai sušuko pirmasis policininkas.

Antrasis mostelėjo ranka tolyn.

-    O kas ten?

-    Ten, atrodo, porelė, - prisimerkęs tarė pirmasis policininkas. Smėlis gurgždėjo po sunkiais juodais jo batais.

Ant kito suoliuko atmetusi rankas aukštielninka gulėjo moteris. Vėjas plaikstė išsidraikiusius ilgus juodus jos plaukus. Salia veidu į smėlį buvo nukritęs vyras sportiniu motociklininko kostiumu.

Priėję policininkai sustojo. Moters veide buvo sustingusi šypsena. Vienas pareigūnas pridėjo du pirštus jai prie kaklo. Tačiau iš balto kaip kreida veido ir taip viskas buvo aišku.

Antrasis pareigūnas atvertė sukniubusį vyrą. Pastarasis dešinėje rankoje spaudė nedidelį seną spalvotais japoniškais motyvais ir hieroglifais išmargintą termosą. Iš jo lašėjo tamsiai rudi arbatos tirščiai. Kairėje rankoje vyras spaudė telefoną. Vėjas nupūtė nuo vyro veido kelias prilipusias smilteles.

-    Kažkur jis man matytas, - sumurmėjo pirmasis dar gana jaunas policininkas. Jis pasitrynė smilkinį. - Gal per televiziją?

-    Visi lavonai kažkur matyti, - niūriai atsiliepė jo kolega. Iš vyro delno į pilkšvą smėlį išslydo mobilusis telefonas.

Jaunesnis policininkas pritūpė ir jo ekrane pamatė žinutę: „Pasauliui tu esi niekas, bet tu man - visas pasaulis. Kad ir kas nutiktų, aš visada lauksiu tavęs. Lapė Rudasnapė".

EPILOGAS, KURIO GALĖJO IR NEBŪTI

Iš baimės sudejavęs, ant šalto smėlio regėdamas savo lavoną, Angelas išniro iš sapno. Delne jis spaudė mobilųjį telefoną, kurio ekrane buvo ta pati pusiau sapnuojant perskaityta Lapės Rudasnapės žinutė. Bjauriai dvokė šlapi nuo prakaito naktiniai marškinėliai. Pro oranžines užuolaidas į kambarį skverbėsi linksma vasaros saulė. Kieme prie namo spygaudami žaidė vaikai. Angelas atsikėlė ir nusprendė, kad metus trukęs beprotiškas „tūsas" baigtas. Pasilenkęs iš po lovos jis išsitraukė hantelius, nuvalė nuo jų dulkes. Paskui nusiprausė ir ėmė daryti mankštą. Gerdamas kavą ir valgydamas minkštai virtą kiaušinį, nutarė, kad naują gyvenimą pradės soliariumu.

Mieguista soliariumo sekretorė pažiūrėjo į jį kaip į beprotį. Matyt, vidurvasaryje išbalęs Angelo veidas ir apsilankymas, kai lauke spigina karšta saulė, jai atrodė nelogiškas. Angelui buvo šiek tiek baisu, tačiau išsitepęs maloniai kvepiančiu aliejuku ir dešimt minučių pagulėjęs po ultravioletinius spindulius skleidžiančiomis lempomis jis pajuto, kad galbūt verta gyventi.

Rudeniop Angelas metė neuropatišką darbą Mucikevičiaus firmoje ir šen bei ten pasiblaškęs po dešimties metų pertraukos iš stalčiaus išsitraukė fiziko diplomą. Netrukus rado fizikos mokytojo vietą vienoje vidurinėje mokykloje. Pradėjęs dirbti pedagogu, vedė Lapę Rudasnapę. Si jam pagimdė du vaikus. Berniuką jie pavadino Neuro, o vėliau į pasaulį atėjusiai mergaitei davė Lados vardą. Angelas daugiau nebegrojo nei roko, nei popmuzikos. Tik kartais „Suk suk ratelį..." ir kitas panašias daineles savo bičiulių vestuvėse. Laisvalaikį Lapė Rudasnapė ir Angelas leisdavo jo tėvo paliktame sode - rudenį aprišdavo papuvusius obelų kamienus, o pavasariais su neregėtu entuziazmu sodindavo braškes.

Susiradusi keletą klientų Rusijoje, Ievutė savo ateljė iš Vilniaus perkėlė į Maskvą. Ten ir apsigyveno. Nuo tada Angelas apie ją nieko negirdėjo. O kadangi Lapė Rudasnapė išmetė visas namuose buvusias Ievutės nuotraukas, Angelas laikui bėgant net pamiršo, kaip ji atrodė.

Lada baigė mokyklą ir įstojo studijuoti teisės. Pradėjusi studijas, metė gerti. Galų gale ją pamilo aukštai kilusio, bet žemai puolusio politiko sūnus Vytautėlis. Po mokslų jie susituokė, tapo teisininkais ir ramiai augino vaikus. Tiesa, šeimoje dažnai kildavo nesutarimų, nes Lada savo pirmagimį, kurį pavadino Gabrieliumi, į vaikų darželį veždavo „britva".

Po dešimties metų seserys Mandarina ir Aurora Čikagoje susipažino su dviem pagyvenusiais broliais verslininkais ir už jų ištekėjo. Aurora pagimdė dvynukus, o Mandarina su savo vyru po ilgų biurokratinių vargų įsivaikino afroamerikietiš-kai atrodantį kūdikį.

Neuro laisvalaikiu vis grodavo su naujomis Vilniaus grupėmis, o dirbdamas kompiuterijoje sukūrė pelningą lietuvišką pornografijos puslapį.

Betė baigė lietuvių kalbą ir literatūrą. Dirbo žurnaliste ir visą likusį gyvenimą anglų kalba rašė nuostabius meilės eilėraščius, dėl kurių kaip puikių dainų tekstų 2010-2030 metais varžėsi visos žymiausios Lietuvos popgrupės.

„Išgydytas" nuo šizofrenijos (daugybė „specialistų" pasakytų, kad ši liga neišgydoma), Arčibaldas Mucikevičius kūrė globalius televizijos projektus. Jų nepirko Rusija, tačiau juos pavykdavo parduoti Europos Sąjungoje. Arčibaldas sulyso, jo kadaise riebūs žandai šlykščiai nukaro. Jis pakeitė bjaurius juodus Guči stiliaus akinių rėmelius į paprastesnius lašo formos ir po kiek laiko išvyko dirbti j stambiausią Europoje Olandijoje įsikūrusią prodiuserių kompaniją. Ten sukūrė daug dėmesio sulaukusį realybės šou „Big Brother International", apie kurį britų dienraštis „The Sunx" rašė:

Ali the rules ofthe „Big Brother" are valid, except one thing: participants are takenfrom different statės. They all are different nationalities and know only their native language. Every participant is sound-recorded by his interpretor (translation is made to the language, on which the shoiv is translated). The way they will speak to each other and understand each other, and learn each others language, would be a very funny accent.

Tiesa, kad šį projektą kažkada sugalvojo Angelas, Mucikevičius pamiršo.

Griausmas ir Robertas Bagdonas įsteigė savo UAB, kurioje kūrė televizijos laidas. Tai buvo funky verslo sistema, o jos brangiausias turtas - žmonės. Laikui bėgant iš televizijos ir reklamos verslo jie susikrovė turtus.

* * *

Tačiau niekam nerūpi šios istorijos herojų likimai. Vilniaus Senamiestyje ir dabar niekada netrūksta žmonių, kurių gyvenimas - tai kiberpoema, o šeštadieniais jiems saulė leidžiasi lėčiau...

TURINYS

UROLOGAS. CIRCULUM VITAE 7

I    DALIS. 2 0 0 2 METŲ VASARA

TELEVIZIJOS PROLETARŲ GYVENIMAS

19

II    DALIS. 2 00 2 METŲ RUDUO ŠEŠTADIENIAIS SAULĖ LEIDŽIASI LĖČIAU

95

III DALIS. 2 0 0 2 - 2 0 0 3 METŲ ŽIEMA

INDIVIDUALŪS KALĖDŲ YPATUMAI

171

IV DALIS. 2003 METŲ PAVASARIS PASAULIUI ESI NIEKAS, BET KAŽKAM TU - PASAULIS

241

EPILOGAS, KURIO GALĖJO IR NEBŪTI 291

Pečiūra, Nėrius

Pe25 Vilniaus kiberpoema : romanas / Nėrius Pečiūra - Vilnius Tyto alba, 2004. - 293[3] p.

ISBN 9986-16-380-3

Populiaraus roko muzikos atlikėjo, pravarde Atsuktuvas, romaną „Vilniaus kiberpoema" galima vadinti metraščiu - papasakota, kaip ir kuo gyvena tam tikra Lietuvos jaunimo dalis. Tikri įvykiai vyksta tiksliu laiku - 2002-2003 metais namuose ir tuo metu madinguose klubuose. Romane atsispindi tų jaunuolių laisvalaikio pomėgiai, požiūris j alkoholį, narkotikus, seksą, šeimą, prabangą. Kaip yra, papasakota gyvai, su humoru, nemoralizuojant ir nevirkaujant. Čia tikras gyvenimas liejasi laisvai.

UDK 888.2-3

NĖRIUS PEČIŪRA

VILNIAUS KIBERPOEMA

Romanas

Viršelio dailininkė Ilona Kukenytė

SL 1686. 2004 10 28.10,59 apsk. 1.1. Užsakymas 148 Išleido „Tyto alba", J. Jasinskio 10, LT-01112 Vilnius, tel/faks. 2497453, tytoalba@taide.lt

Spausdino UAB „Vilniaus spauda", Viršuliškių skg. 80, LT-05131 Vilnius

Table of Contents

UŽPAKALIŲ RODYMO REKORDAS

aurulinka@mail.com

angelas®televizija.lt

ŽLUGIMAS

angelas@televizija.lt